Справа № 560/21978/25
	
РІШЕННЯ
іменем України

06 липня 2026 року	м. Хмельницький	

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючої-судді Ковальчук О.К. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просить визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень на підставі пункту 4 Постанови КМУ від 11.02.2025 № 153 "Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану" та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити одноразову грошову винагороду за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень на підставі пункту 4 Постанови КМУ від 11.02.2025 № 153 "Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану".
В обґрунтування позову зазначає, що 04.08.2019 уклав контракт про проходження військової служби (навчання) курсантами у навчальному закладі Державної прикордонної служби України та в подальшому 21.02.2023 уклав контракт про проходження військової служби в Державній прикордонній службі України на строк 5 років. Вказує, що перебуваючи на військовій службі, станом на 13.02.2025 (дату набрання чинності Постановою №153), виконував бойові завдання, брав безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора. В листопаді 2025 подав рапорт про виплату одноразової грошової винагороди в розмірі 1 млн гривень, відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України "Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану" від 11.02.2025 № 153. Водночас представник позивача звернувся до відповідача із запитом щодо виплати зазначеної одноразової грошової винагороди. За результатами опрацювання адвокатського запиту, відповідач листом від 28.11.2025 повідомив про те, що оскільки позивач прийнятий на військову службу (навчання) курсантом вищого навчального закладу Держприкордонслужби до введення воєнного стану та прийнятий на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу під час введення воєнного стану, тому не підпадає під вимоги пункту 4 Постанови та не вносився до списку військовослужбовців, які мають право на виплату одноразової грошової винагороди, та винагорода йому не виплачувалась. Вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. гривень. Просить задовольнити позовні вимоги.
Хмельницький окружний адміністративний суд відкрив провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.
До Хмельницького окружного адміністративного суду надійшов відзив військової частини НОМЕР_1 на позовну заяву, у якому відповідач зазначає, що позивач не підпадає під вимоги пункту 4 Постанови №153, оскільки прийнятий на військову службу (навчання) курсантом вищого військового навчального закладу Держприкордонслужби до часу воєнного стану, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 64, затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102- IX, а також прийнятий на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу під час введення воєнного стану. Вказує, що позивач був притягнутий до дисциплінарної відповідальності 15.03.2025 (дисциплінарне стягнення "догана" (усно), яке знято 15.05.2025), до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався. Звертає увагу, що у відповідності до Переліку територій, де ведуться або велися бойові дії, Семенівська громада в період з 01.01.2023 по 28.02.2025 не входила до територій де велися бойові дії. Вказує, що відповідно до наказів Адміністрації Держприкордонслужби України від 30.07.2022 №392/0/81-22-АГ та від 09.12.2022 №628/0/81-22-АГ для військовослужбовців, відряджених до органів військового управління Держприкордонслужби, безпосередня участь у бойових діях або заходах передбачених пунктами 2 зазначених наказів, додатково підтверджується довідкою, за формою наведеною до додатках 1 до цих наказів, що видається начальником органу Держприкордонслужби, який веде (вів) бойові дії та, до якого для виконання завдань відряджені військовослужбовці, із зазначенням періоду (кількості днів) такої участі. Водночас у відповідності до наказу Міністерства внутрішніх справ України від 01.09.2023 №726, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 04 вересня 2023 року за №1543/40599, видача довідок про безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій не передбачена. З огляду на вищезазначене, згідно керівних документів, у відповідача відсутня можливість видачі довідки про безпосередню участь позивача у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій. Просить відмовити у задоволенні позову.
У відзиві відповідач також вказує, що позовну заяву подано поза межами строку звернення до суду, установленого частиною другою статті 122 КАС України.
Вирішуючи питання щодо пропуску звернення до суду суд враховує таке.
Частина 1 статті 122 КАС України визначає, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Відповідно до частини 2 статті 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до частини 5 статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
В поданому адміністративному позові позивач оскаржує бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати одноразової грошової винагороди.
Вказані правовідносини регулюються положеннями статті 233 КЗпП України, оскільки, зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, положення статті 233 КЗпП України у частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед нормами частини 5 статті 122 КАС України.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.07.2024 у справі №990/156/23 зазначила, що стаття 233 КЗпП України є нормою матеріального права, яка визначає строк судового захисту права працівника у разі порушення законодавства про працю. Указана норма поширює свою дію на всіх працівників і службовців підприємства, установи, організації та незалежно від характеру їх трудової діяльності, у тому числі на осіб, які проходять публічну чи державну службу.
Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду щодо відповідності Конституції України (конституційності) частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України (справа щодо строків звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат) від 11.12.2025 №1-р/2025 (справа № 1-7/2024(337/24) визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), частину першу статті 233 Кодексу законів про працю України в частині встановлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат. У цьому рішенні зазначено, що установлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат суперечить Конституції України, оскільки призводить до фактичного звуження змісту та обсягу конституційних прав, гарантованих статтями 43 і 55 Конституції України, порушує гарантії своєчасного одержання винагороди за працю та позбавляє працівника реальної можливості ефективно реалізувати право на судовий захист, що суперечить частині першій статті 8, частині сьомій статті 43, частині першій статті 55 Конституції України.
Враховуючи наведене, суд вважає, що позивачем не пропущений строк звернення з цим позовом до суду. 
Представник позивача подала до суду відповідь на відзив, у якій зазначає, що позиція відповідача щодо не набуття позивачем права на виплату винагороди у зв`язку з тим, що останній станом на 24.02.2022 вже перебував на військовій службі за контрактом та у подальшому уклав контракт на проходження військової служби вже в період дії воєнного стану є юридично не обґрунтованою, такою, що виходить за межі правозастосування та фактично призводить до незаконного звуження змісту та обсягу прав позивача, що прямо заборонено статтею 22 Конституції України. Вважає, що таке тлумачення не відповідає меті прийняття постанови КМУ № 153, яка полягає у підвищенні мотивації для проходження військової служби в умовах воєнного стану, а не у створенні штучних дискримінаційних обмежень, які не передбаченні чинним законодавством і є не сумісними з принципами верховенства права. Вказує, що наведені відповідачем обставини щодо притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності 15.03.2025 у вигляді дисциплінарного стягнення усної догани, як було знято 15.05.2025 не позбавляють позивача права на виплату грошової допомоги, передбаченої Постановою №153.
Ухвалою від 06.07.2026 Хмельницький окружний адміністративний суд відмовив у задоволенні клопотання представника військової частини НОМЕР_1 про залишення позовної заяви без розгляду.
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх взаємному зв`язку та сукупності, суд встановив таке.
Позивач - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 04.08.2019 по 21.02.2023 курсант Національної академії Державної прикордонної служби України імені Богдана Хмельницького. 10.02.2023 позивач, будучи курсантом та перебуваючи у військовому званні солдат, уклав контракт про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України на посадах осіб офіцерського складу терміном на п`ять років, який набрав чинності 21.02.2023. 
Наказом голови Державної прикордонної служби України від 21.02.2023 №224-ОС "По особовому складу" позивачу присвоєно звання офіцерського складу "лейтенант".
21.11.2025 позивач подав до військової частини НОМЕР_1 рапорт у якому просив виплатити одноразову грошову винагороду у розмірі 1 млн гривень відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153 "Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану".
25.11.2025 представник позивача звернулась до відповідача із адвокатським запитом про надання інформації та підтверджуючих документів щодо виплати позивачу одноразової грошової винагороди передбаченої Постановою №153.
У відповідь на адвокатський запит, відповідач листом від 28.11.2025 №02.5/18004-25-Вих відповідач повідомив представника позивача про те, що позивач не підпадає під вимоги пункту 4 Постанови, оскільки прийнятий на військову службу (навчання) курсантом вищого військового навчального закладу Держприкордонслужби до часу воєнного стану, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 64, затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-1Х, а також прийнятий на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу під час введення воєнного стану, а тому не вносився до списку військовослужбовців, які мають право на виплату одноразової грошової винагороди, та винагорода йому не виплачувалась.
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати одноразової грошової винагороди, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Згідно із статтею 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Законом України від 25.03.1992 №2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі Закон №2232-XII), частиною першою статті 1 якого передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Частиною 3 статті 1 Закону 2232-ХІІ визначено, що військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Згідно з частиною 9 статті 1 Закону 2232-ХІІ щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають взяттю на військовий облік; призовники - особи, які взяті на військовий облік; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів (частина 1 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII)).
Згідно з частиною 2 статті 9 Закону №2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
За змістом частини 4 статті 9 Закону №2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
11.02.2025 Кабінет Міністрів України прийняв постанову №153 "Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану" (назва Постанови із змінами, внесеними Постановою Кабінету Міністрів України № 387 від 01.04.2025), пунктом 2 якої затверджено Порядок реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану та форму контракту про проходження громадянами України віком від 18 до 25 років військової служби у Збройних Силах України, Національній гвардії України та Державній прикордонній службі України на посадах осіб рядового складу.
Підпунктом 1 пункту 3 Постанови №153 (в редакції Постанови № 387 від 01.04.2025) встановлено, що учасниками експериментального проекту є: громадяни України віком від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії або Державної прикордонної служби на посади рядового складу; Збройні Сили; Національна гвардія; Державна прикордонна служба; Міністерство оборони; Міністерство внутрішніх справ; військові частини, визначені Генеральним штабом Збройних Сил, Головним управлінням Національної гвардії та Адміністрацією Державної прикордонної служби.
Координатором експериментального проекту є Міністерство оборони; фінансування експериментального проекту здійснюється за рахунок коштів державного бюджету (підпункти 2, 3 пункту 3 Постанови № 387 від 01.04.2025).
На час звернення позивача із рапортом пункт 4 Постанови №153 передбачав, що громадянам України з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 р. № 64, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 р. № 2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень;
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених);
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі;
військовослужбовцям, зазначеним в абзацах другому та третьому цього пункту у разі, коли вони притягувалися до кримінальної відповідальності, два або більше разів притягувалися до адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився, винагорода не виплачується;
виплата винагороди здійснюється також військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які відповідають вимогам щодо виплати винагороди, зазначеним в абзаці другому цього пункту, та:
були прийняті на військову службу за контрактом під час воєнного стану, з числа осіб, які проходили строкову військову службу;
проходили військову службу і були атестовані до присвоєння первинного офіцерського звання офіцерського складу "молодший лейтенант";
проходили військову службу, мали спеціальні звання або класні чини та були переатестовані до присвоєння офіцерського звання.
Зазначеними нормами визначена сукупність умов для набуття військовослужбовцем права на виплату одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень, а саме: громадянство України; належність військовослужбовця до осіб рядового, сержантського або старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань або правоохоронних органів спеціального призначення; вік до 25 років; прийняття або призов на військову службу під час воєнного стану до набрання чинності цією постановою; проходження військової служби станом на дату набрання чинності Постановою №153 (13.02.2025 року); безпосередня участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій; відсутність випадків притягнення до кримінальної відповідальності, дворазового або більшого притягнення до адміністративної відповідальності за військові адміністративні правопорушення чи дисциплінарних стягнень за порушення військової дисципліни, на підставі письмового наказу, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії яких не закінчився. 
При цьому, розмір виплати залежить від строку безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій станом на 13.02.2025 року.
Постановою Кабінет Міністрів України від 30.07.2025 №942 розширив коло осіб на яких поширюється дія даної постанови, а саме: виплата винагороди здійснюється також військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які відповідають вимогам щодо виплати винагороди, зазначеним в абзаці другому цього пункту, та: проходили військову службу і були атестовані до присвоєння первинного офіцерського звання офіцерського складу "молодший лейтенант"; проходили військову службу, мали спеціальні звання або класні чини та були переатестовані до присвоєння офіцерського звання.
Суд встановив, що позивач, громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи курсантом та перебуваючи у військовому званні солдат, 10.02.2023 уклав контракт про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України на посадах осіб офіцерського складу терміном на п`ять років, який набрав чинності 21.02.2023. Після укладення контракту позивачу присвоєно офіцерське звання. 
Відповідно до витягу з інформаційно-аналітичної системи "Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості" відомості про притягнення до кримінальної відповідальності, про наявність незнятої чи непогашеної судимості, про розшук стосовно позивача відсутні. 
До адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення позивач не притягувався, дисциплінарні стягнення, накладені письмовим наказом відсутні, що не заперечується відповідачем.
Водночас, суд враховує, що суб`єктом, уповноваженим на перевірку наявності умов визначених пунктом 4 Постанови №153 та прийняття відповідного рішення щодо виплати чи відмови у виплаті одноразової грошової винагороди позивачу є відповідач. 
У листопаді 2025 позивач звернувся до відповідача з рапортом про виплату одноразової грошової винагороди передбаченої пунктом 4 постанови №153.
Відповідачем не надані докази розгляду рапорту позивача про виплату грошової винагороди та прийняття відповідного рішення за результатом розгляду заяви. 
Водночас суд зазначає, що відповідь відповідача на адвокатський запит щодо надання інформації та підтверджуючих документів носить інформаційний характер та не є рішенням суб`єкта владних повноважень.
Пунктом 10 частини 2 статті 245 КАС України передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
Оскільки відповідач відповідне рішення за результатами розгляд рапорту позивача про виплату спірної грошової винагороди або відмови у її виплаті не приймав, належним способом захисту права є визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо нерозгляду рапорту позивача про нарахування та виплату одноразової грошової винагороди передбаченої пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 № 153 та зобов`язання відповідача розглянути рапорт від 21.11.2025 та прийняти відповідне рішення.
Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з частинами 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем не доведена правомірність бездіяльності шодо розгляду рапорту позивача. 
Враховуючи викладене, позовні вимоги слід задовольнити частково.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, судовий збір відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України з відповідача не стягується.
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

позов задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту від 21.11.2025 про нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди передбаченої пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 № 153 "Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану".
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 21.11.2025 про нарахування та виплату грошової винагороди передбаченої пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 № 153 "Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану" .
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Позивач:	ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 ) 	
Відповідач:	Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_3 ) 	
Головуючий суддя 		О.К. Ковальчук