Справа № 513/61/26 
Провадження № 2/513/469/26 

Саратський районний суд Одеської області

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2026 року Саратський районний суд Одеської області у складі головуючого судді Рязанової К.Ю., за участю: секретаря судового засідання Филипчук Л.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в селищі Сарата Білгород-Дністровського району Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника адвоката Самойленка Петра Миколайовича до ОСОБА_2 про стягнення суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу,
у с т а н о в и в: 
у січні 2026 року позивач ОСОБА_1 за допомогою системи "Електронний суд" звернувся до Саратського районного суду Одеської області з позовом, в якому просить суд стягнути з Відповідача на користь Позивача – ОСОБА_1 , 3% річних у розмірі 306 (триста шість) грн. 75 коп. та інфляційні втрати у розмірі 913 (дев`ятсот тринадцять) грн. 75 коп.; витрати по сплаченому судовому зборі в розмірі: 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) грн. 20 коп., покласти на Відповідача; витрати на правову допомогу в розмірі: 4 000 (чотири тисячі) грн. 00 коп. покласти на Відповідача. 
В обґрунтування позову послався на те, що 06 лютого 2019 року Саратським районним судом Одеської області було задоволено позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі – Позивач) до ОСОБА_2 (далі – Відповідач) про стягнення грошових коштів та призначено до стягнення з Відповідача на користь Позивача завдані збитки в порядку регресу у розмірі 5 537 грн. 20 коп. та судові витрати у розмірі 1 704 грн. 80 коп. Позовні вимоги Позивач обґрунтовує тим, що 09 вересня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління (далі АТ «Ощадбанк») та Відповідачем було укладено договір про відкриття та обслуговування рахунку та випуск платіжної картки № НОМЕР_1 , згідно якого Відповідачу було надано кредит у розмірі 5 300 грн. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору станом на 16.07.2015 року заборгованість останнього склала 5 537 грн. 20 коп. Майнові інтереси АЕ «Ощадбанк», що пов`язанні з матеріальними збитками, були застраховані у Приватному акціонерному товаристві «Українська пожежно-страхова компанія» (далі ПрАТ «УПСК») згідно договору страхування кредитів №055/22 від 01.08.2014року. За зверненням АТ «Ощадбанк» ПрАТ «УПСК» визнало факт неповного погашення відповідачем грошового зобов`язання та провело виплату страхового відшкодування в розмірі 5 537 грн. 20 коп. 03 серпня 2018 року між ПрАТ «УПСК» (Первісний кредитор) та ФОП ОСОБА_1 (Новий кредитор) було укладено Договір №03/08/2018 про відступлення права вимоги, відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у поряду регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування в розмірі 5 537 (п`ять тисяч п`ятсот тридцять сім) грн. 20 коп., що було сплачено на користь АТ «Ощадбанк» як відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок невиконання (часткового невиконання) Позичальником своїх зобов`язань з повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом в строки та на умовах, що передбачені Договором про відкриття та обслуговування рахунку та випуск платіжної карки №787688. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Інфляція - це знецінення грошей, зниження їхньої купівельної спроможності, дисбаланс попиту і пропозиції. 
04 вересня 2018 року Ухвалою Саратського районного суду Одеської області було відкрито провадження у справі №513/763/18. 
28 жовтня 2022 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 повторно звернувся до відділу державної виконавчої служби/приватного виконавця із заявою про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення заборгованості у примусовому порядку. Згідно Автоматизованої системи виконавчих проваджень 16 березня 2023 року приватним виконавцем Притуляк Валерієм Миколайовичем було відкрито виконавче провадження №71317354. Відтак, Рішення Саратського районного суду Одеської області від 06 лютого 2019 року досі не виконане. У червні 2023 року Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат від простроченої суми боргу. 04 жовтня 2023 року Саратським районним судом Одеської області було винесено рішення по справі №513/840/23, яким призначено до стягнення суми 3% річних у розмірі 796 грн. 00 коп. та інфляційні втрати у розмірі 3 676 грн. 09 коп. за період 05 вересня 2018 року по 20 червня 2023 року. Внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. З урахуванням вищезазначеного, Позивач має право на стягнення з Відповідача суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення, починаючи з 21 червня 2023 року по 24 квітня 2025 року. Загальний розмір інфляційних витрат за вказані періоди складає 913 (дев`ятсот тринадцять) грн. 75 коп. Загальна сума відсотків річних за користування грошовими коштами за період з 21 червня 2023 року по 24 квітня 2025 року складає 306 (триста шість) грн. 75 коп. 
Після надходження та реєстрації зазначеної позовної заяви, відповідно до ст.ст. 14, 33 ЦПК України автоматизованою системою документообігу суду, головуючою суддею у справі визначено суддю Саратського районного суду Одеської області Рязанову К.Ю.
Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 26 січня 2026 року позовну заяву ОСОБА_1 в особі представника Самойленко Петра Миколайовича до ОСОБА_2 про стягнення суми інфляційних витрат та трьох процентів річних, прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Справу ухвалено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження, призначивши її до судового розгляду по суті на 12 березня 2026 року о 08 годин 15 хвилин з повідомленням (викликом) сторін. 
Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Самойленко П.М., належним чином повідомлені про розгляд справи до суду не з`явилися. Позивач ОСОБА_1 надав до суду клопотання про розгляд справи без їх участі, позов підтримав, не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі. 
Відповідач ОСОБА_2 була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, але повторно не з`явилася в судове засідання без повідомлення причин та не подав відзиву.
У зв`язку із чим суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у ній даних чи доказів та ухвалив заочне рішення.
Судом встановлено, що рішенням Саратського районного суду Одеської області від 06 лютого 2019 року Позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки с. Зелений Гай Великобурлукського району Харківської області, зареєстрованої в АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий 18 липня 2002 року Саратським РВ УМВС України в Одеській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , р/р НОМЕР_5 в ПАТ КБ "Приватбанк", МФО 320649, завдані збитки в порядку регресу в розмірі 5537 (п`ять тисяч п`ятсот тридцять сім) гривень 20 копійок та судові витрати в загальній сумі 1704 (одна тисяча сімсот чотири) гривні 80 копійок, а всього 7242 (сім тисяч двісті сорок дві) гривні 00 копійок.
Позовні вимоги у даній справі, позивач обґрунтовує тим, що 09 вересня 2013 року між АТ "Державний ощадний банк України" та ОСОБА_2 було укладено Договір про відкриття та обслуговування рахунку та випуск платіжної картки № НОМЕР_1 . 16 червня 2014 року між ними було укладено Додатковий договір № 1 до Договору № 787688, згідно якого відповідачці було надано кредит у сумі 5300,00 гривень. Відповідач належним чином не виконувала умови укладених договорів, а тому станом на 16 липня 2015 року у неї виникла заборгованість у розмірі 5537,20 гривень. Майнові інтереси AT "Ощадбанк", що пов`язані з матеріальними збитками, завданими внаслідок неповернення або неповного поверненням Позичальниками кредитів та/або несплатою або частковою несплатою процентів по кредитах, були застраховані у ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" згідно договору добровільного страхування кредитів № 055/22 від 01 серпня 2014 року. AT "Ощадбанк" звернулося до ПрАТ "УПСК" із заявою про виплату страхового відшкодування, розмір якого склав суму 5537,20 гривень. Таким чином у ПрАТ "УПСК" з моменту виплати страхового відшкодування виникло право регресної вимоги. 03 серпня 2018 року між ПрАТ "УПСК" та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 було укладено Договір № 03/08/2018 про відступлення права вимоги на відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку № 1 до Договору.
Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Згідно ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування шкоди.
Так, відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 
Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). 
Отже, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18). 
За змістом статей 598 - 609 ЦК України рішення суду про стягнення боргу не є підставою для припинення грошового зобов`язання. 
Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України. 
Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. 
Подібний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 07 лютого 2018 року по справі № 910/11249/17. 
Верховний Суд зробив висновок, що норма ст. 625 ЦК України, не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Оскільки чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановлениям судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. 
Враховуючи вищевикладене позивач має право на стягнення з відповідача суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення, починаючи з 21 червня 2023 року по 24 квітня 2025 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. 
Відповідно до ч.1, ч.2 п. 3 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Оскільки позов задоволено у повному обсязі то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. 
У відповідності до вимог п. 3,4 ч.3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема поведінку сторони під час розгляду справи та дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію справи, на якій такі дії вчинялись. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. 
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 
Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 
Між ФОП ОСОБА_1 та адвокатом Самойленко П.М. 3001 листопада 2022 року укладений договір про надання правової допомоги № 01/11/22, який набрав чинності з моменту його підписання та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. 
За умовами розділу 1 цього договору(Предмет Договору) адвокат зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги клієнту на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. 
У розділі 4.1 договору вказано, про розмір, порядок обчислення та порядок оплати гонорару. 
На підставі Додаткової угоди №91 від 13 березня 2023 року до Договору про надання правової допомоги № 01/11/22 адвокатом Самойленко П.М. визначено перелік послуг у даній справі, які складають суму 4000 грн. та Актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 13.03.2023 року підтверджено виконання робіт та послуг на загальну суму 4000 грн. 
Платіжною інструкцією №Р24А4044194714D0041 від 13 березня 2023 року підтверджено факт розрахунку позивача з адвокатом за надані послуги у даній цивільній справі у розмірі 4000 грн. 
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. 
Оскільки позивачем документально підтверджено понесення витрат на оплату правничої допомоги в сумі 4000 грн., тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені витрати на правничу допомогу у даній справі, вважаючи таку суму співмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи. 
Керуючись ст.ст. 12, 13, 77, 81, 211, 259, 247, 263-265, 268 ЦПК України, суд – 
у х в а л и в : 
Позовну заяву ОСОБА_1 в особі представника адвоката Самойленка Петра Миколайовича до ОСОБА_2 про стягнення суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу - задовольнити. 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 306 (триста шість) гри вень 75 (сімдкесят п`ять) копійок, та інфляційні витрати втрати у розмірі 913 (дев`ятсот тринадцять) гривень 75 (сімдесят п`ять) копійок, а разом 1220 (одна тисяча двісті двадцять) гривень 50 (п`ятдесят) копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) гривня 20 копійок, а також витрати на правничу допомогу у розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок. 
Заочне рішення може бути переглянуто Саратським районним судом за заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Заочне рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів після проголошення рішення, а відповідачем - протягом тридцяти з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:
Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 .
Представник позивача: Самойленко Петро Миколайович, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія КВ №6314, видане 24.01.2019 року на підставі рішення Ради адвокатів міста Києва від 27.12.2018 року № 25, РНОКПП НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_3 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 . 
Повний текст рішення складено 09 липня 2026 року. 

Суддя К. Ю. Рязанова