Єдиний унікальний номер 205/3051/26
Номер провадження2/205/3297/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2026 року м. Дніпро
Новокодацький районний суд міста Дніпра у складі:
головуючого судді Курбанової Н. М.
за участю секретаря судового засідання Коваленко Т. О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Дніпро, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про розірвання шлюбу,-
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаною позовною заявою, в якій просила розірвати шлюб, укладений між нею та ОСОБА_2 , зареєстрований 20 серпня 2011 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 537. 
В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначила, що 20.08.2011 між нею та відповідачем зареєстровано шлюб, від якого вони мають двох спільних неповнолітніх дітей – доньок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Останнім часом стосунки між подружжям істотно розладналися, зникло взаєморозуміння та взаємоповага, кожен із подружжя веде окреме життя та має власні інтереси. Фактично сім`я припинила своє існування з вересня 2025 року. Подружжя не підтримує шлюбних відносин, а їх збереження є неможливим. Тому перебування у шлюбі суперечить інтересам позивачки щодо розвитку фізичного, розумового, морального, духовного та соціального життя у здорових умовах свободи та гідності. Дочки на теперішній час проживають із матір`ю та після розірвання шлюбу залишатимуться проживати з нею. Також зазначила, що бажає після розірвання шлюбу залишити прізвище ОСОБА_4 . Викладені обставини слугували підставою для звернення до суду із даним позовом. 
Ухвалою судді від 30 травня 2025 року зобов`язано державну міграційну службу надати відомості про відповідача.
Ухвалою судді від 22 червня 2026 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі, та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
28 липня 2026 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що він визнає та підтримує позовні вимоги в частині розірвання шлюбу. Сім`я дійсно фактично розпалася з вересня 2025 року, спільне господарство не ведеться, збереження шлюбу є неможливим, і він не заперечує проти його припинення. Також не заперечує проти залишення позивачці після розірвання шлюбу прізвища ОСОБА_4 . Однак, Позивачка у мотивувальній частині позову зазначає, що їх спільні діти на теперішній час проживають із нею та після розірвання шлюбу мають залишатися проживати з матір`ю. Він категорично не погоджується щодо визначення місця проживання дітей разом із позивачкою, та вважає, що в найкращих інтересах обох дітей є визначення їхнього постійного місця проживання разом з ним. Позивачка має специфічний характер професійної діяльності, пов`язаний із постійними, тривалими відрядженнями, роз`їздами та ненормованим робочим часом. Внаслідок цього вона об`єктивно не має можливості щоденно особисто приділяти увагу дітям, контролювати їхнє навчання, дозвілля та забезпечувати стабільний режим дня. Тому Позивачка об`єктивно змушена делегувати обов`язки з догляду за дітьми третім особам (родичам, няням), що позбавляє дівчат материнської уваги та створює для них відчуття нестабільності й «тимчасовості». Особливо це загострилося з вересня 2025 року, коли позивачка фактично припинила проживати у сімейному помешканні за адресою: АДРЕСА_1 , та переселилася за іншою адресою: АДРЕСА_2 , залишивши дітей на повне утримання та щоденне піклування батька. Натомість він працює за виключно гнучким (дистанційним) графіком роботи. Це дозволяє йому самостійно регулювати навантаження та планувати свій робочий час, постійно перебувати вдома у м. Дніпрі, щоденно особисто займатися вихованням доньок, забирати їх зі школи, гуртків, готувати їжу та вчасно реагувати на будь-які побутові чи медичні потреби дітей. Він має стабільний, законний та достатній дохід для повного утримання обох доньок, забезпечення їх якісним харчуванням, одягом, медичним обслуговуванням та засобами розвитку. Він повністю самостійно фінансує додаткову освіту дітей, розвиваючі матеріали, спортивні секції, відпочинок, купує якісний одяг та забезпечує повноцінне корисне харчування. Питання матеріального забезпечення дітей батьком ніколи не викликало зауважень. Житлові умови за місцем його фактичного проживання та дітей є повністю облаштованими для проживання та розвитку дітей. Саме за цією адресою діти зареєстровані та безперервно проживають усе своє життя. У будинку створено всі умови: у дітей є окремі кімнати, індивідуальні робочі місця для онлайн чи офлайн навчання, зона для відпочинку та ігор. Натомість можливий переїзд дітей до позивачки, або в будь-яке інше житло, призведе до руйнування стабільності їхнього побуту, втрати звичного життєвого середовища та соціальних зв`язків, що прямо суперечить найкращим інтересам дітей. Він веде здоровий спосіб життя, не має шкідливих звичок, судимостей чи медичних протипоказань, які б заважали йому повноцінно виконувати батьківські обов`язки. Його поведінка є прогнозованою та стабільною, що створює для дітей фундаментальний психологічний комфорт. Моніці наразі виповнилося 12 років. Вона є сформованою особистістю, яка чітко, усвідомлено та аргументовано висловлює бажання проживати саме з батьком. Дівчинка зазначає, що з батьком вона почувається у повній безпеці, має з ним глибокий довірчий контакт і не бажає змінювати своє звичне домашнє середовище. ОСОБА_5 надзвичайно психологічно прив`язана до старшої сестри ОСОБА_6 . Вони мають спільні інтереси, секрети, разом граються та підтримують одна одну в період розлучення батьків. Розлучення сестер або визначення їх проживання з різними батьками завдасть дітям непоправної психологічної травми. Оскільки старша сестра ОСОБА_6 однозначно обирає проживання з батьком, для збереження родинної цілісності та психічного здоров`я молодшої доньки, ОСОБА_5 також має проживати разом із ними. Крім того, ОСОБА_5 має сильний психоемоційний зв`язок із батьком, який ніколи не переривався. Враховуючи вищевикладене, доцільно визначити місце проживання дітей разом із батьком за адресою їхнього фактичного проживання: АДРЕСА_3 , оскільки саме таке рішення повною мірою відповідатиме інтересам дітей, забезпечить їм стабільність, безпеку та належне виховання. І це жодною мірою не обмежує позивачку у її материнських правах на спілкування та не створюватиме жодних перешкод для їхніх зустрічей у вільний від навчання час. Спір щодо розподілу спільного майна подружжя між сторонами на даний час відсутній. На підставі викладеного, просив суд позовну заяву ОСОБА_1 в частині розірвання шлюбу задовольнити, а у задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити.
28 липня 2026 року позивач подала до суду відповідь на відзив, в якій зазначила, що вона підтверджує той факт, що з вересня 2025 року сімейні відносини між ними припинено, спільне господарство не ведеться. Також вона підтверджує, що дійсно змінила своє фактичне місце проживання і на теперішній час проживає окремо від дітей та відповідача за адресою: АДРЕСА_2 . За адресою свого місця реєстрації вона фактично не проживає. Фактично та безперервно в будинку АДРЕСА_1 продовжують проживати відповідач (батько) та малолітні діти — ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , які мешкають там з дитинства. В даному будинку дійсно для них створено чудові та повністю облаштовані житлові умови (окремі кімнати, робочі місця, зони для розвитку). Зміна житлового простору та переїзд дітей до квартири за новим фактичним місцем її проживання може негативно вплинути на їхній психоемоційний стан та порушити стабільність щоденного життя. Крім того, її професійна діяльність дійсно пов`язана з ненормованим робочим графіком та частими відрядженнями, що об`єктивно ускладнює можливість щоденного особистого догляду за дітьми. Натомість гнучкий (дистанційний) графік роботи батька (відповідача) дозволяє йому постійно перебувати з дітьми, забезпечуючи їх виховання, режим дня та побутові потреби. Доречно також зауважити, що старша донька - ОСОБА_6 , усвідомлено висловлює бажання проживати разом із батьком у звичному середовищі. Зважаючи на глибоку прив`язаність між сестрами, розлучення ОСОБА_6 та малолітньої ОСОБА_5 є неприпустимим та може завдати їм психологічної травми. Вважає за доцільне та таке, що повністю відповідає інтересам доньок, визначити місце проживання малолітніх дітей разом із батьком — ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_3 . Спір між ними щодо визначення місця проживання дітей на момент подання цієї відповіді є повністю врегульованим, взаємні претензії відсутні. Питання участі матері в утриманні та вихованні дітей буде вирішуватись батьками в добровільному порядку за взаємною згодою. На підставі викладеного, просила суд задовольнити позовну заяву в частині вимог про розірвання шлюбу, а також покласти судові витрати на відповідача.
12 серпня 2026 року відповідач подав до суду заяву про визнання позову, в якій зазначив, що будь-які розбіжності між сторонами щодо проживання, виховання дітей та розподілу майна повністю вичерпані й врегульовані в добровільному порядку.
Позивач в судове засідання не з`явилась, однак надала суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій також просила здійснювати розгляд справи за наявними у справі матеріалами.
Відповідач в судове засідання також не з`явився, однак надав суду заяву про розгляд справи без його участі.
Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, врахувавши фактичні обставини справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 20 серпня 2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 зареєстровано шлюб, про що Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області 20.08.2011 складено відповідний актовий запис №537, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 . Після реєстрації шлюбу з відповідачем, позивач змінила своє дошлюбне прізвище « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_4 ».
Від даного шлюбу сторони мають двох спільних неповнолітніх дітей – доньок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_2 та НОМЕР_3 , відповідно.
Позивач наполягає на розірванні шлюбу та вважає примирення з відповідачем не можливим, а відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. 
Положеннями ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.
Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України та ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Згідно ч. 1 ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем.
Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.
Відповідно до ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.
Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати і бере до уваги той факт, що сторони фактично припинили подружні стосунки, майнового спору та спору про місце проживання дітей між ними немає.
Задовольняючи позов, суд враховує, що фактично шлюбні відносини припинені з вересня 2025 року, спільне господарство не ведеться, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, сторони створити міцної сім`ї за час спільного проживання не змогли, внаслідок чого шлюб фактично розпався, подальше спільне життя подружжя неможливе, а збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та їх дітей.
Крім того, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Таким чином, оскільки визначення місця проживання дітей не є предметом розгляду даної справи, позивачем не було заявлено відповідної позовної вимоги, то суд, не виходячи за межі позовних вимог в межах розгляду даної справи не вирішує питання щодо визначення місця проживання дітей.
При цьому, з огляду на позицію сторін, що викладена їх письмових поясненнях, питання місця проживання дітей врегульовано сторонами у позасудовому порядку, тож спір з цього приводу між ними відсутній.
Питання судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України.
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Таким чином, у зв`язку із визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, і задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 532,48 грн., сплачений нею під час звернення з позовом до суду, а інші 50 % судового збору в розмірі 532,48 грн. слід повернути позивачу з державного бюджету
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 141, 263-265 ЦПК України, суд,- 
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про розірвання шлюбу - задовольнити.
Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 20 серпня 2011 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №537.
Позивачу ОСОБА_1 , яка змінила прізвище під час державної реєстрації шлюбу, залишити прізвище « ОСОБА_4 ».
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 532 (п`ятсот тридцять дві) гривні 48 коп.
Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 50 відсотків суми сплаченого судового збору при зверненні до суду із позовом за квитанцією № ETES-D25L-URAE від 04.03.2026 року, у розмірі 532 (п`ятсот тридцять дві) гривні 48 коп.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.
Учасник справи якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 , адреса фактичного проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя:       Н. М. Курбанова