ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
15.07.2026	Справа № 910/3991/26	

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВКП "ІГЛС-СЕРВІС" (м. Дніпро) 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "СТАЛЬМІКС" (м. Київ) 
про стягнення 162 660,41 грн, 

Суддя Ващенко Т.М.
Секретар судового засідання Шаповалов А.М.

Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ВКП "ІГЛС-СЕРВІС" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "СТАЛЬМІКС" про стягнення 162 660,41 грн суми попередньої оплати за непоставлений товар.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.04.2026 відкрито провадження у справі, її розгляд вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін, встановлено сторонам процесуальні строки для подання відзиву, відповіді на відзив, заперечень, заяв і клопотань.
24.04.2026 відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому він заперечує проти позову та зазначає про поставку оплаченого позивачем товару.
29.04.2026 позивачем подано відповідь на відзив.
З моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк (з урахуванням воєнного стану на території України), для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо, у зв`язку з чим суд вважає за можливе здійснити розгляд даної справи по суті заявлених вимог.
Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення відповідача, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, – 

ВСТАНОВИВ:

Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробниче комерційне підприємство "ІГЛС-СЕРВІС" (Покупець, позивач) було складено, підписано та направлено на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "СТАЛЬМІКС" (Постачальник, відповідач) два примірники договору поставки №СМ030319-1 від 19.03.2026 (далі – Договір), за умовами п. 1.1. якого Постачальник зобов`язаний передати у власність, а Покупець – прийняти та оплатити на умовах, викладених в даному Договорі, металопрокат (далі по тексту "Товар"), сортамент, кількість та ціна якого вказані у рахунках-фактурах, оформлених як додатки до даного Договору, які є його невід`ємними частинами.
Як вказує позивач, він не отримав від Постачальника підписаний останнім примірник Договору.
Позивач надав відповідачу оригінал довіреності №32 від 20.03.2026 на отримання ТМЦ та Запит на адресне постачання товару №1048-20032026.
На підставі виставленого відповідачем рахунку №С-00001048 від 19.03.2026 на суму 169 640,41 грн, позивач сплатив 169 640,41 грн з ПДВ платіжною інструкцією №274 від 19.03.2026.
Платіжною інструкцією №278 від 19.03.2026 позивач перерахував відповідачу 228 600,00 грн.
20.03.2026 позивач надіслав відповідачу лист №1, в якому просив повернути кошти в загальній сумі 235 580,10 грн, помилково сплачені платіжними інструкціями №274 від 19.03.2026 та №278 від 19.03.2026.
Платіжною інструкцією №1186 від 20.03.2026 відповідач повернув позивачу 235 580,10 грн.
За твердженням позивача, відповідач не поставив йому товар на суму 162 660,41 грн, оплачений платіжною інструкцією№274 від 19.03.2026, в строк встановлений Договором, та не повернув сплачені кошти, що і зумовило звернення до суду з даним позовом.
Крім того, оскільки позивач не отримав від відповідача підписаний останнім примірник Договору, він є неукладеним.
Відповідач у відзиві на позовну заяву проти таких тверджень позивача заперечив, зазначив про поставку товару на суму 162 660,41 грн за видатковою накладною № С-2703-001 від 27.03.2026, а також надав копію підписаного обома сторонами та скріпленого їх печатками Договору поставки №СМ030319-1 від 19.03.2026.
За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За приписами ст. 11 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.
Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (ч. ч. 1, 2 ст. 640 ЦК України).
Дослідивши наданий відповідачем примірник договору поставки №СМ030319-1 від 19.03.2026, з огляду на наведені приписи законодавства, суд дійшов висновку про безпідставність тверджень позивача про неукладення даного правочину.
Статтею 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
У частині 2 статті 712 ЦК України зазначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно з ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.
Статтею 663 Цивільного Кодексу України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, – відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. 
У відповідності до ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. 
Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.
Статтею 688 Цивільного кодексу України на покупця покладено обов`язок повідомити продавця про порушення умов договору щодо кількості, асортименту, якості, комплектності товару в розумний строк після того, як порушення могло бути виявлене відповідно до характеру і призначення товару.
Згідно з ч. 1 ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, – у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. 
Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати (ч. 2 ст. 693 ЦК України).
Пунктами 4.1. – 4.4. Договору передбачено, що поставка Товару здійснюється відповідно до міжнародних Правил тлумачення термінів "ІНКОТЕРМС" в редакції 2010 р., з урахуванням особливостей, встановлених цим Договором. Строк поставки Товару – протягом 10 робочих днів після 100% передоплати та виконання умов 5.1. Договору. Право власності на Товар, а також усі пов`язані з ним ризики переходять від Постачальника до Покупця з моменту передачі його першому перевізнику, а у випадку самовивозу Покупцем, з моменту передачі Товару Покупцю. Датою поставки Товару вважається дата отримання Товару Покупцем або третьою особою (перевізником) на складі Постачальника, вказана в видатковій накладній.
Умовами п. п. 5.1. – 5.5. Договору сторони погодили, що товар приймається Покупцем відповідно до видаткової накладної. Покупець зобов`язаний, до отримання Товару, надати оригінал довіреності на отримання матеріальних цінностей та запит на постачання Товару. Покупець та Постачальник дають згоду на здійснення приймання Товару:
- за кількістю – в порядку, передбаченому Інструкцією про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання по кількості, від 15.06.1965 № П-6, в частині, що не суперечить умовам даного Договору;
- за якістю – в порядку, передбаченому Інструкцією про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю, від 25.04.1966 №П-7, в частині, що не суперечить умовам даного Договору.
Постачальник не відповідає за недостачу Товару, яка виникла після передачі Товару Покупцю.
При поставці Товару на умовах самовивозу приймання Товару за кількістю відбувається на складі Постачальника. У разі отримання Покупцем Товару, який не відповідає замовленню, Покупець зобов`язаний прийняти його на відповідальне зберігання і негайно сповістити про це Постачальника. Якщо такий Товар реалізований третім особам, прийнятий до виробництва (переробки, використання, порізки) або якщо належне зберігання такого Товару Покупцем не забезпечено, то такий Товар зараховується до виконання зобов`язань по Договору. Повноваження осіб на отримання Товару, їх право розписуватись у видаткових накладних, підтверджується довіреністю, засвідченою належним чином. У разі неможливості поставки Товару в замовленому обсязі, Постачальник здійснює поставку на суму передплати за Товар або повертає Покупцю суму передоплати без застосування штрафних санкцій.
З наданої відповідачем видаткової накладної № С-2703-001 від 27.03.2026 вбачається, що відповідач передав, а позивач в особі уповноваженого довіреністю № 32 від 20.03.2026 представника, отримав товар на суму 162 660,31 грн.
Відтак твердження позивача про те, що відповідачем не було поставлено оплачений товар суперечать матеріалам справи.
Суд не приймає до уваги також викладені у відповіді на відзив доводи позивача про відсутність доказів перевезення товару в м. Дніпро та податкової накладної у зв`язку з їх необґрунтованістю, оскільки з видаткової накладної № С-2703-001 від 27.03.2026, підписаної повноважною особою позивача та скріпленої його печаткою, вбачається її складення у місті Києві.
Крім того, п. п. 6.1.1. – 6.1.2. Договору встановлено зобов`язання Постачальника передати Покупцю Товар, погоджений сторонами, в строк та на умовах, передбачених даним Договором; передати Покупцю або уповноваженій ним особі, при наявності довіреності на Товар, наступні документи:
- рахунок-фактуру;
- видаткову накладну на Товар;
- сертифікат якості (копія, на вимогу Покупця).
Надання інших документів при поставці товару Договором не передбачено.
Крім того, суд звертає увагу на те, що податкова накладна не є первинним документом на постачання товару, а є формою звітності про здійснену господарську операцію, а тому її відсутність не свідчить про непоставку товару.
Частиною 3 ст. 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Згідно з ч. 2 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.
У відповідності до ч. 1 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. (ч. ч. 1, 2 ст. 73 ГПК України).
Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. ст. 76, 77 ГПК України).
За статтею 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, процедурні гарантії, закріплені в ст. 6 Конвенції, гарантують кожному право подання скарги щодо його прав та обов`язків цивільного характеру до суду чи органу правосуддя. Таким чином втілюється право на звернення до суду, одним із аспектів якого є право доступу, тобто право розпочати провадження у судах з цивільних питань. Кожен має право на подання до суду скарги, пов`язаної з його або її правами та обов`язками; на це право, що є одним з аспектів права на доступ до суду, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав є неправомірним (рішення у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom), серія А №18, п. 28– 36).
Положеннями ст. 86 ГПК України унормовано, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є недоведеними, необґрунтованими та спростовані належним чином у встановленому законом порядку відповідачем, а тому не підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.
Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 86, 129, 165, 219, 232, 233, 236-238, 240, 241, 252 ГПК України, Господарський суд міста Києва, – 

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.
Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 253, 254, 256-259 ГПК України.

Суддя Т.М. Ващенко