Справа №583/1907/26 | Головуючий у суді 1-ї інстанції - Савєльєва А. І.
Номер провадження 33/816/1289/26 | Суддя-доповідач Бондар В. Б.
Категорія  130 КУпАП |

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2026 року суддя Сумського апеляційного суду Бондар В. Б. ,розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Котляревського Сергія Олександровича на постанову судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 21 травня 2026 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця, 
притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік; стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 665,60 грн, 

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 21 травня 2026 року водія ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік за те, що він 12 квітня 2026 року о 23 год 48 хв по вул. Перемоги, 8 у м. Охтирка Сумської області керував автомобілем Volkswagen Golf Variant (державний номерний знак НОМЕР_1 ) з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння зіниць очей). Від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою газоаналізатора «Drager 6820» або в медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Не погодившись із вказаним судовим рішенням, захисник ОСОБА_1 – адвокат Котляревський С.О. подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 21 травня 2026 року, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначав, що суд не взяв до уваги доводи захисту про те, що матеріалами справи не підтверджено факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом.
Стверджував, що протокол про адміністративне правопорушення містить розбіжності: місцем складення протоколу вказано м. Охтирка, вул. Перемоги, 6, а місцем скоєння правопорушення - м. Охтирка, вул. Перемоги, 8, що суперечить вимогам пунктів 6, 7 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС/МОЗ України від 09 листопада 2015 року № 1452/735.
Звертав увагу на те, що в протоколі та доданому відеозаписі вказано про керування транспортним засобом о 23 год 48 хв, тоді як із відеозапису вбачається, що в цей час ОСОБА_1 перебував на тротуарі та надавав пояснення працівникам поліції.
Вважав, що рапорт про реєстрацію заяви ЄО № 5277 від 12 квітня 2026 року та направлення на огляд водія з метою виявлення стану сп`яніння не є належними доказами, оскільки не відображають фактичних даних.
Наголошував, що згідно з матеріалами справи не ідентифіковано автомобіль, яким, на думку працівників поліції, керував ОСОБА_1 .
У судове засідання апеляційного суду, призначене на 11 вересня 2026 року, ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи (а.с. 54), не з`явився.
Захисник ОСОБА_1 - адвокат Котляревський С.О. 03 вересня 2026 року подав заяву про участь у судовому засіданні 11 вересня 2026 року в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою підсистеми «Електронний суд». Вказану заяву було задоволено та ухвалено відповідну постанову. Проте 11 вересня 2026 року о 13 год 15 хв захисник на зв`язок через підсистему не вийшов та причин цього суду не повідомив.
Разом із цим, 08 вересня 2026 року від захисника Котляревського С.О. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв`язку з вибуттям ОСОБА_1 до зони бойових дій.
Апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення вказаного клопотання та відкладення розгляду справи з огляду на таке.
Справа про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 перебуває у провадженні Сумського апеляційного суду з червня 2026 року. Розгляд справи призначався на 18 червня 2026 року, проте за клопотанням захисника Котляревського С.О. у зв`язку з неможливістю участі ОСОБА_1 розгляд було відкладено на 23 липня 2026 року. 23 липня 2026 року розгляд справи знову відкладено за клопотанням захисника через його зайнятість в іншому процесі на 17 серпня 2026 року. 17 серпня 2026 року засідання відкладено за клопотанням захисника через його чергування у складі мобільної вогневої групи на 28 серпня 2026 року. 28 серпня 2026 року розгляд справи вчергове відкладено у зв`язку з перебуванням адвоката у відпустці на 11 вересня 2026 року. Таким чином, розгляд апеляційної скарги вже чотири рази відкладався виключно за ініціативою сторони захисту.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику ЄСПЛ як джерело права. Згідно з ч. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку.
У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» ЄСПЛ зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Аналогічні висновки щодо обов`язку добросовісно користуватися процесуальними правами містяться в рішеннях ЄСПЛ у справах «Каракуця проти України» та «Нешев проти Болгарії».
Реалізуючи положення ч. 1 ст. 6 Конвенції, суди виходять з того, що право на доступ до суду не є абсолютним і потребує регулювання з боку держави для запобігання зловживанням процесуальними правами (рішення у справі «Круз проти Польщі»).
Оцінюючи поведінку сторони захисту, зокрема адвоката Котляревського С.О., який послідовно та систематично ініціював відкладення розгляду справи, а за наявності призначеної за його ж клопотанням відеоконференції у судове засідання 11 вересня 2026 року не приєднався, апеляційний суд зауважує, що такі дії можуть свідчити про наявність ознак зловживання процесуальними правами з метою безпідставного затягування розгляду справи та уникнення ОСОБА_1 відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Враховуючи необхідність дотримання розумних строків розгляду справи, пріоритет публічного інтересу та забезпечення невідворотності відповідальності, апеляційний суд вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги за відсутності особи, яка притягується до відповідальності, та її захисника, що повністю узгоджується з положеннями ст. 268 КУпАП, які не передбачають обов`язкової участі особи під час розгляду справи за ст. 130 КУпАП.
Дослідивши матеріали справи та оцінивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. 
Відповідно до вимог статей 245, 280 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. Суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Положеннями ст. 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суд встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, показаннями технічних приладів та засобів відеозапису, а також іншими документами. 
Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України водій зобов`язаний на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
Згідно з ч. 1 ст. 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння відносяться до адміністративних правопорушень.
Розглядаючи дану справу, суддя суду першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Факт скоєння правопорушення за обставин, викладених у постанові, належно підтверджується:
протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 639130 від 13 квітня 2026 року, який за змістом відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, містить усі обставини, які складають об`єктивну сторону правопорушення, та сумнівів не викликає;
рапортом про реєстрацію заяви ЄО № 5277 від 12 квітня 2026 року, згідно з яким 12 квітня 2026 року о 23 год 50 хв працівниками поліції зупинено автомобіль Volkswagen під керуванням ОСОБА_1 ;
направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння;
відеозаписом з нагрудних камер поліцейських, з якого вбачається, що патрульний автомобіль рухався по вул. Перемоги в м. Охтирка, а назустріч їм на великій швидкості проїхав автомобіль Volkswagen Golf Variant. Поліцейські розвернули патрульний автомобіль для його переслідування в комендантську годину. Під час зупинки транспортного засобу відеокамера зафіксувала, як із водійського сидіння вийшов саме ОСОБА_1 та попрямував пішки. Під час спілкування з поліцейськими ОСОБА_1 заперечував факт керування, стверджуючи, що рухався пішки. У зв`язку з виявленням ознак алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 роз`яснено його права та повторно запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою приладу «Drager» або в медичному закладі. ОСОБА_1 чітко та категорично відмовився від проходження огляду, мотивуючи це тим, що хоч і вживав алкоголь та порушив комендантську годину, однак керування заперечує. Після цього в його присутності було складено протокол про адміністративне правопорушення.
Дослідивши вказані докази, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вони відповідають критеріям належності, допустимості та у своїй сукупності є достатніми для підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, поза розумним сумнівом.
Твердження захисника про те, що матеріалами справи не підтверджено факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, повністю спростовуються дослідженим відеозаписом.
Доводи апелянта про розбіжності між місцем складення протоколу (м. Охтирка, вул. Перемоги, 6) та місцем скоєння правопорушення (м. Охтирка, вул. Перемоги, 8) апеляційний суд вважає неістотними, оскільки вказане не спростовує факт керування транспортним засобом з ознаками сп`яніння та відмови від огляду.
Застосування належної юридичної процедури є важливою умовою досягнення завдань судочинства, а не самоціллю. Для констатації істотного порушення вимог процесуального закону та визнання доказів недопустимими необхідно встановити вплив процедурного недоліку на характер отриманих доказів та на конвенційні чи конституційні права людини. Виявлена незначна розбіжність у номерах будинків при фіксації місця складення протоколу та вчинення правопорушення не порушила прав особи та не знищила доказове значення відеозапису.
Посилання захисника на те, що о 23 год 48 хв ОСОБА_1 вже перебував на тротуарі та надавав пояснення, не свідчать про наявність істотних порушень вимог КУпАП та не є підставою для визнання протоколу недопустимим доказом.
Твердження про те, що рапорт ЄО № 5277 та направлення на огляд є неналежними доказами, є безпідставними, оскільки вказані документи в сукупності з іншими доказами відображають фактичні обставини події.
Доводи апелянта щодо неідентифікованості автомобіля є надуманими, оскільки з відеозапису чітко видно, що ОСОБА_1 вийшов із водійського сидіння саме автомобіля марки Volkswagen Golf Variant.
Таким чином, переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та були підставою для скасування постанови, апелянтом не наведено. Позиція захисту розцінюється апеляційним судом як засіб захисту, спрямований на уникнення відповідальності.
Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП з дотриманням вимог статей 33–35 КУпАП, є справедливим та необхідним для його виховання й запобігання вчиненню нових правопорушень.
Підстави для скасування або зміни постанови суду першої інстанції відсутні.
Керуючись статтями 294, 295 КУпАП, 

П О С Т А Н О В И В:

Постанову судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 21 травня 2026 року стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника – адвоката Котляревського Сергія Олександровича – без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя Сумського апеляційного суду | Бондар В. Б.