ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
23 липня 2026 року справа №200/10245/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 лютого 2026 року (повне судове рішення складено 27 лютого 2026 року) у справі № 200/10245/25 (суддя в І інстанції Галатіна О.О.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області (далі - Управління) про:
- визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.05.2024 по день фактичного розрахунку - 21.11.2025;
- зобов`язання Управління нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.05.2024 по день фактичного розрахунку - 21.11.2025, виходячи із розміру середньоденного грошового забезпечення за останні два місяці служби, які передували дню звільнення.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23.05.2025 по справі №200/2286/25, яке набуло законної сили 30.10.2025 згідно постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 30.10.2025, відповідачем 21.11.2025 було нараховано та виплачено суму коштів у загальному розмірі 88868,93 грн.
Позивач зазначає, що відповідачем протиправно не нараховано та не виплачено суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період 11.05.2024 по 21.11.2025.
Вважаючи такі дії відповідача протиправними та такими, що суперечать вимогам законодавства України, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 27 лютого 2026 року позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.05.2024 по день фактичного розрахунку - 21.11.2025.
Зобов`язано Управління нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 25 879,50 грн.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити рішення місцевого суду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що окрім застосованого місцевим судом критерію, існують і інші, вказані в оскаржуваному рішенні, які згідно усталеної судової практики обумовлюють зменшення суми середнього заробітку, що підлягає стягненню на користь позивача. Такий підхід узгоджується із висновком, викладеним Верховним Судом у подібних правовідносинах в постанові від 21.04.2021 у справі № 360/3574/19. Крім того, Головне управління у період дії воєнного стану здійснює на території Донецької області заходи з національної безпеки, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення). Стягнення з Головного управління 25 879,50 грн. може бути підставою для блокування Головному управлінню виконання завдань за призначенням, оскільки виконання рішення судів є обов`язковими і виконуються в першу чергу, то недоотримати фінансування можуть інші сфери діяльності Головного управління у період дії воєнного стану. Під загрозою опиняться пожежні-рятувальні підрозділи, які потребують забезпечення засобами захисту, засобами пожежогасіння, засобами розмінування тощо. Враховуючи вищевикладене, Головне управління просить суд врахувати вищезазначені обставини та застосувати критерії оцінки розумності, справедливості та пропорційності при застосуванні ст.117 КЗпП України та зменшити стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з Позивачем.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з таких підстав.

Позивач, ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проходив службу на посаді начальника Великоновосільківського районного відділу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області з 01.05.2013 по 20.05.2021. На посаді начальника 27 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області позивач перебував з 20.05.2021 по 10.05.2024. 18.04.2024 наказом №262 позивача звільнено із служби цивільного захисту за пунктом 176 підпунктом З (за станом здоров`я) з 10 травня 2024 року.
У період проходження військової служби позивачу не у повному розмірі виплачувалась індексація грошового забезпечення. Тому з метою нарахування та виплати індексації грошового забезпечення позивач звернувся до суду.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 23.05.2025 по справі № 200/2286/25 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, задоволено повністю.
Визнано протиправними дії Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 сум грошового забезпечення, виходячи з посадового окладу та окладу за спеціальним званням із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020, а не на 01.01.2021, за період з 01.02.2021 по 20.05.2021.
Визнано протиправними дії Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з урахуванням премії у зменшеному розмірі за період з 29.01.2020 по 20.05.2021.
Зобов`язано Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення з урахуванням розміру премій згідно наказів: від 10.02.2020 № 32 о/с – 110% посадового окладу; від 10.03.2020 № 61 о/с – 110% посадового окладу; від 10.04.2020 № 85 о/с – 110% посадового окладу; від 08.05.2020 № 101 о/с – 110% посадового окладу; від 09.06.2020 № 127 о/с – 110% посадового окладу; від 09.07.2020 № 161 о/с – 110% посадового окладу; від 14.08.2020 № 192 о/с – 152% посадового окладу; від 10.09.2020 № 222 о/с – 148% посадового окладу; від 09.10.2020 № 250 о/с – 149% посадового окладу; від 10.11.2020 № 275 о/с – 149% посадового окладу; від 09.12.2020 № 295 о/с – 149% посадового окладу; від 19.01.2021 № 16 о/с – 179% посадового окладу; від 09.02.2021 № 31 о/с – 179% посадового окладу; від 09.03.2021 № 57 о/с – 179% посадового окладу; від 09.04.2021 № 84 о/с – 175% посадового окладу; від 07.05.2021 №114 о/с – 179% посадового окладу, та надбавки за особливості проходження служби у розмірі 50% посадового окладу, окладу за спеціальним званням та надбавки за вислугу років, шляхом визначення посадового окладу та окладу за спеціальним (військовим) званням за період з 29.01.2020 по 20.05.2021 із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01.01.2020, 01.01.2021, з урахуванням раніше виплачених сум.
Визнано протиправними дії Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2020 рік, виходячи з грошового забезпечення з урахуванням премії у зменшеному розмірі, а саме у розмірі 46% посадового окладу.
Зобов`язано Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2020 рік, виходячи з грошового забезпечення з урахуванням премії у розмірі 110% посадового окладу та з урахуванням надбавки за особливості проходження служби у розмірі 50% посадового окладу, окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, шляхом визначення посадового окладу та окладу за спеціальним (військовим) званням із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01.01.2020, з урахуванням раніше виплачених сум.
Визнано протиправними дії Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік, виходячи з грошового забезпечення з урахуванням премії у зменшеному розмірі, а саме у розмірі 78% посадового окладу.
Зобов`язано Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік, виходячи з грошового забезпечення з урахуванням премії у розмірі, а саме у розмірі 149% посадового окладу та з урахуванням надбавки за особливості проходження служби у розмірі 50% посадового окладу, окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, шляхом визначення посадового окладу та окладу за спеціальним (військовим) званням із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01.01.2020, з урахуванням раніше виплачених сум.
Визнано протиправними дії Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2021 рік, виходячи з грошового забезпечення з урахуванням премії у зменшеному розмірі, а саме у розмірі 99% посадового окладу.
Зобов`язано Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2021 рік, виходячи з грошового забезпечення з урахуванням премії у розмірі 179% посадового окладу та з урахуванням надбавки за особливості проходження служби у розмірі 50% посадового окладу, окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, шляхом визначення посадового окладу та окладу за спеціальним (військовим) званням із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01.01.2021, з урахуванням раніше виплачених сум. 
Вищезазначене рішення набуло законної сили 30.10.2025, відповідно до постанови Першого апеляційного адміністративного суду.
На виконання вказаного рішення суду відповідачем 21.11.2025 сплачено заборгованість у сумі 88868,93 грн, що підтверджується випискою з банку, а також листом Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області від 24.11.2025 №50 01-10760/50 20-4.
Вищевказане підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами.

При ухваленні рішення апеляційний суд виходив з наступних мотивів та керувався такими положеннями законодавства.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Згідно із частиною першою статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон №2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Частиною четвертою статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (у редакції, на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон №2232-XII) передбачено, що порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до частини другої статті 24 Закону №2232-XII (у цій же редакції) закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Відповідно до статті 116 КЗпП України (у редакції, чинній на момент виключення позивача зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Згідно зі статтею 117 КЗпП України (у цій же редакції) в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Законом №2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, статтю 117 КЗпП України викладено в такій редакції:
«У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.».
Наведена редакція статті 117 КЗпП України набрала законної сили з 19 липня 2022 року.
Таким чином, приписи чинної редакції статті 117 КЗпП України законодавець обмежив виплату середнього заробітку 6 місяцями.
Наведена правова позиція узгоджується із висновком судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладеному у постанові від 06 грудня 2024 року у справі № 440/6856/22.
Суд звертає увагу, що правовідносини, які регулюються статтею 117 Кодексу законів про працю України, пов`язані із недотриманням роботодавцем свого обов`язку провести повний розрахунок з працівником при звільненні.
Відповідно до частини третьої статті 24 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Аналогічна правова позиція зазначена Верховним Судом у постанові від 28.08.2025 по справі № 580/890/24.
За таких обставин застосуванню до спірних правовідносин належать приписи статті 117 Кодексу законів про працю України у редакції на момент їхнього виникнення, тобто до набрання чинності Законом № 2352-ІХ.
При цьому, період стягнення середнього заробітку з 19.07.2022 до дня фактичного розрахунку при звільненні регулюється вже нині чинною редакцією статті 117 Кодексу законів про працю України, яка передбачає обмеження виплати такому працівникові шістьма місяцями.
Судом встановлено, що у справі, що розглядається, спірний період тривав з 11.05.2024 (наступний день за датою звільнення позивача) по 21.11.2025 (дата остаточного розрахунку).
Тобто спірні правовідносини охоплюють період, який виник після 19.07.2022.
З урахуванням наведеного до спірних правовідносин підлягає застосуванню ст. 117 Кодексу законів про працю України в редакції згідно із Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-IX, яка діє з 19 липня 2022 року.
Відтак позивач має право на отримання середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні починаючи з 11 травня 2024 року (наступний день після звільнення зі служби), проте не більш як за шість місяців. В даній справі це шість місяців затримки розрахунку при звільненні, тобто з 11 травня 2024 року по 10 листопада 2024 року включно, що становить 183 дні.
Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100.
Відповідно до п. 2 розд. ІІ вказаного Порядку обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки.
У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.
Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.
Час, протягом якого працівник згідно із законодавством не працював і за ним не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду. З розрахункового періоду також виключається час, за який відсутні дані про нараховану заробітну плату працівника внаслідок проведення бойових дій під час дії воєнного стану.
Якщо у працівника відсутній розрахунковий період, то середня заробітна плата обчислюється відповідно до абзаців третього - п`ятого пункту 4 цього Порядку.
Відповідно до п. 3 розд. ІІІ Порядку при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку.
Суми нарахованої заробітної плати враховуються у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо (абз. 2 п. 3 розд. ІІІ Порядку).
Пунктом 8 розд. IV Порядку встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у визначені строки є підставою для відповідальності, що передбачена ст. 117 Кодексу законів про працю України, у виді виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
Згідно з довідки про щомісячне грошове забезпечення ОСОБА_2 , середньоденний заробіток позивача виходячи з розрахунку за два місяці перед виключенням зі списків особового складу частини березень-квітень 2024 року становить 1264,92 грн. ((38580,00 грн. + 38580,00 грн.): 61 кал.день)).
Таким чином, за період затримки розрахунку при звільненні з 11.05.2024 по 10.11.2024 (183 дні) середній заробіток склав 231 480,36 грн (1264,92 грн х 183 днів).
Як свідчить довідка про грошове забезпечення за травень 2024 року, відповідачем нараховано суму при звільненні – 706885,40 грн.
При цьому, загальна сума належних позивачу виплат при звільненні мала становити 795 094,33 грн (706885,40 грн. + 88868,93 грн (сума в загальному розмірі, яку виплачено позивачу на виконання рішення суду від 23.05.2025 у справі №200/2286/25)).
Таким чином, недоплачена сума належного позивачу грошового забезпечення при звільненні 88868,93 грн. у процентному виразі дорівнює 11,18% від 795 094,33 грн.
З огляду на викладене, виходячи з того, що середній заробіток за 183 дні затримки виплати грошового забезпечення склав 231 480,36 грн., та враховуючи принцип справедливості та співмірності, виплаті на користь позивача за період затримки розрахунку з 11.05.2024 по 10.11.2024 підлягають кошти у сумі 25 879,50 грн (11,18% від 231 480,36 грн).
Таким чином, підлягає стягненню на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 25 879,50 грн за період з 11.05.2024 по 10.11.2024.
Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).
Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. 
Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалося на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, місцевий суд дійшов правильного висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду. 
Зокрема, апелянтом не зазначено, які саме критерії не врахував місцевий суд, не навів відповідного обґрунтування та розміру.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статями 291, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 лютого 2026 року у справі № 200/10245/25 – залишити без змін.
Повне судове рішення – 23 липня 2026 року.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів І. В. Сіваченко

А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук