КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 вересня 2026 року м. Київ справа №320/5507/26
Київський окружний адміністративний суд у складі судді Панченко Н.Д., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу у місті Києві за позовом Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС до Товариства з обмеженою відповідальністю «Соло-Пак» про стягнення податкового боргу з розрахункових рахунків платника податків,
ВСТАНОВИВ:
До Київського окружного адміністративного суду звернулося Головне управління ДПС у м. Києві, як відокремлений підрозділ ДПС (код ЄДРПОУ: 44116011, 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, електронна адреса: kyiv.elsud@tax.gov.ua) з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Соло-Пак», у якому просить суд прийняти рішення на користь Головного управління ДПС у м. Києві, яким стягнути кошти платника податків з усіх розрахункових рахунків на суму податкового боргу у розмірі 160067,80 грн.
Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що за відповідачем обліковується заборгованість з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), який виник внаслідок здійснення перевірок та прийняття податкових повідомлень – рішень.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2026 року відкрите спрощене провадження. Розгляд справи вирішено здійснювати без повідомлення (виклику) сторін та запропоновано відповідачу надати суду відзив на адміністративний позов протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.
Станом на час ухвалення цього рішення відзив від Товариства з обмеженою відповідальністю «СОЛО-ПАК» до суду не надходив.
Водночас з матеріалів справи вбачається, що позовну заяву з додатками та ухвалу про відкриття провадження було направлено відповідачу на його зареєстровану адресу: Україна, 02094, місто Київ, вул. Гніздовського Якова, будинок 1, відповідно до поштових відправлень №0103300579004 та №R067152716556. Зазначені поштові відправлення повернулися на адресу суду за закінченням встановленого строку зберігання.
Відповідно до частини шостої статті 251 Кодексу адміністративного судочинства України таке поштове відправлення вважається врученим належним чином 09.07.2026.
Отже, встановлений судом п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву сплинув, однак відповідач відзиву у визначений строк без повідомлення суду про поважність причин його неподання не подав.
За приписами частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Таким чином, суд визнав за можливе розгляд справи здійснювати за наявними матеріалами.
Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач є платником податків і перебуває на обліку у ГУ ДПС у м. Києві.
Згідно з відомостями інформаційно-комунікаційної системи Державної податкової служби «Податковий блок», на момент звернення до суду відповідач має заборгованість перед бюджетом з податку на додану вартість.
Податковий борг зі сплати податку на додану вартість з вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) виник на підставі:
податкового повідомлення - рішення форми «Р» №1206070411 від 23.10.2024 на загальну суму у розмірі 52 427,10 гривень;
податкового повідомлення - рішення форми «Р» №1336870411 від 18.11.2024 на загальну суму у розмірі 58 866,50 гривень;
податкового повідомлення - рішення форми «Р» №1422610411 від 11.12.2024 на загальну суму у розмірі 48 774,20 гривень.
Зазначені податкові повідомлення - рішення були надіслано на адресу відповідача та повернулися відправнику за закінченням терміну зберігання, з незалежних від контролюючого органу причин.
У зв`язку з несплатою відповідачем узгоджених податкових зобов`язань контролюючим органом було сформовано податкову вимогу форми «Ю» від 02.04.2024 №0008911-1302-2615, яка була направлена на адресу відповідача повернулася відправнику за закінченням терміну зберігання, з незалежних від контролюючого органу причин згідно з відправленням № 0600905853403.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.
Доказів оскарження зазначених податкових повідомлень-рішень в адміністративному чи судовому порядку матеріали справи не містять.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлені Податковим кодексом України (далі - ПК України).
Пунктом 16.1 ст. 16 ПК України передбачено, що платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів; подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Згідно із п. п. 36.1-36.3 ст. 36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором. Податковий обов`язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов`язків платника податків, крім випадків, передбачених законом.
Відповідно до п. 49.2 ст. 49 ПК України платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є.
Згідно із п. 54.1 ст. 54 ПК України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Відповідно до п. 57.3 ст. 57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3. пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
Згідно із п. п. 58.2, 58.3 ст. 58 ПК України податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) за кожним окремим податком, збором та/або разом із штрафними санкціями, передбаченими цим Кодексом, а також за кожною штрафною (фінансовою) санкцією за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на такий контролюючий орган, та/або пенею за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
В силу п. 42.2 ст. 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Згідно із п. 14.1.175 ст. 14 ПК України податковим боргом вважається сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Пунктом 59.1 ст. 59 ПК України встановлено, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.
За правилами, визначеними п. 59.5 ст. 59 ПК України, у разі, якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Податковий борг на час розгляду справи відповідачем не сплачений.
Згідно із положенням п. п. 41.1, 41.2 ст. 41 ПК України контролюючими органами є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову, державну митну політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства, законодавства з питань сплати єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган (далі - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику), його територіальні органи.
Органами стягнення є виключно контролюючі органи, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску у межах повноважень, а також державні виконавці у межах своїх повноважень.
Відповідно до п. п. 20.1.34 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право, зокрема, звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.
Пунктами 95.1 та 95.2 ст. 95 ПК України визначено, що контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.
У разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення (п. 59.1 ст. 59 ПК України).
Отже, нормами ПК України встановлено чіткий порядок погашення заборгованості платників податків перед бюджетом та визначено перелік заходів, які повинен здійснити контролюючий орган для стягнення податкового боргу.
Предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.
У межах розгляду справи за позовом суб`єкта владних повноважень про стягнення заборгованості суд позбавлений процесуальної можливості здійснювати правовий аналіз питання правомірності нарахованих контролюючим органом грошових зобов`язань.
Оцінка податкового правопорушення, встановленого, зокрема, за результатами податкової перевірки відповідача, на підставі якої контролюючим органом прийнятий акт індивідуальної дії, має здійснюватися судом у провадженні за позовом платника податків про оскарження такого акту індивідуальної дії, зокрема податкового повідомлення-рішення.
У спорах за позовом контролюючого органу про стягнення з платника податку податкового боргу встановленню та дослідженню підлягають, зокрема, факт узгодженості грошового зобов`язання, а саме факт оскарження платником податку у передбаченому Кодексом порядку (адміністративному та/або судовому) податкового повідомлення-рішення, яким контролюючим органом визначене грошове зобов`язання, чи є останнє узгодженим з огляду на наявність (відсутність) процедури оскарження, факт сплати/несплати платником податку узгодженого грошового зобов`язання, зокрема і самостійно визначеного платником податку, протягом строків, визначених законодавством, факт направлення та вручення платнику контролюючим органом податкової вимоги, дотримання позивачем порядку здійснення цього заходу та інше.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 04.02.2020 у справі N 817/4186/13-а, від 21.08.2019 у справі N 2340/4023/18, від 05.03.2020 у справі N 804/8630/16, від 12.07.2022 у справі N 160/7345/20 та інших.
Такий підхід обумовлений правовою природою спорів про стягнення податкового боргу, які не є способом перевірки законності податкового повідомлення-рішення чи інших рішень контролюючого органу по суті. Предметом судового контролю у цій категорії справ є виключно перевірка наявності передбачених законом умов для застосування процедури примусового стягнення узгодженого податкового боргу. Відтак дослідження судом обставин, які стосуються правильності визначення контролюючим органом суми грошового зобов`язання або правильності висновків акта перевірки, виходило б за межі предмета цього спору та суперечило б принципу диспозитивності адміністративного судочинства.
Інше тлумачення фактично призвело б до повторної судової перевірки тих самих правовідносин у межах іншого предмета спору, що не узгоджується із принципами правової визначеності та остаточності судових рішень. Тому до моменту скасування податкового повідомлення-рішення у встановленому законом порядку або визнання протиправними дій щодо нарахування пені відповідні грошові зобов`язання вважаються такими, що існують та підлягають виконанню, а суд у цій справі перевіряє лише наявність правових підстав для їх примусового стягнення.
Отже, предметом доказування у цій справі є не правомірність визначення контролюючим органом податкових зобов`язань, а наявність юридичних фактів, з якими Податковий кодекс України пов`язує виникнення у контролюючого органу права на примусове стягнення податкового боргу, а саме: узгодженість грошового зобов`язання, його несплата у встановлений законом строк, належне направлення податкової вимоги та дотримання процедури, визначеної статтями 59 і 95 ПК України.
Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду, що викладена у постанові від 15.06.2023 року у справі N 160/13436/22.
Верховний Суд в наведеній справі зазначив, що в адміністративному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин). Під час розгляду справи суд зв`язаний предметом та підставами заявлених позивачем вимог. Вказаний принцип знайшов своє відображення у частині другій статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, в якій вказано, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, та в межах позовних вимог.
При цьому, відсутні в матеріалах справи докази оскарження відповідачем правомірності нарахування за оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями на суму відповідну суму.
Суд також враховує, що після закінчення строку на судове оскарження податкових повідомлень-рішень грошові зобов`язання набули статусу узгоджених у розумінні Податкового кодексу України.
Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів їх погашення, відстрочення, розстрочення чи списання у встановленому законом порядку, а також не підтвердив наявності інших обставин, які б свідчили про припинення податкового обов`язку або виключали можливість примусового стягнення відповідного податкового боргу. Отже, заявлена позивачем до стягнення сума податкового боргу є підтвердженою матеріалами справи та не спростована належними доказами.
Крім того, звернення контролюючого органу до суду з цим позовом є завершальним етапом процедури примусового погашення податкового боргу, визначеної Податковим кодексом України. Матеріалами справи підтверджується, що позивачем дотримано передбаченої законом послідовності заходів щодо стягнення податкового боргу: після набуття грошовими зобов`язаннями статусу узгоджених відповідачу було сформовано та належним чином вручено податкову вимогу, а звернення до суду здійснено після спливу строку, визначеного статтею 95 ПК України. Таким чином, позивач реалізував надані йому законом повноваження у спосіб та в межах, визначених податковим законодавством.
З урахуванням наведеного та встановлених обставин у справі, зокрема, що за відповідачем обліковується податковий борг у визначеній сумі, наявність якого та його розмір відповідачем не заперечувалися, а доказів його сплати матеріали справи не містять, при цьому контролюючим органом дотримано порядок стягнення такого боргу, зокрема, було направлено податкову вимогу на адресу платника податків у порядку, визначеному ПК України, яка відповідачем також не оскаржена, суд дійшов висновку, що позивачем доведено наявність усіх передбачених Податковим кодексом України умов для примусового стягнення податкового боргу. Відповідач, у свою чергу, не надав належних та допустимих доказів, які б спростовували існування узгодженого податкового боргу або свідчили про відсутність правових підстав для його стягнення. За таких обставин позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи та підлягають задоволенню в повному обсязі шляхом стягнення коштів з рахунків відповідача у банках, що його обслуговують.
Згідно з вимогами пункту 59.1 статті 59 ПК України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Контролюючим органом були вжиті заходи по стягненню податкового боргу, а саме, сформовано податкову вимогу форми «Ю» від 02.04.2024 №0008911-1302-2615, яка була направлена на адресу відповідача повернулася відправнику за закінченням терміну зберігання, з незалежних від контролюючого органу причин згідно з відправленням № 0600905853403.
З урахуванням вищевикладеного суд вважає, що грошове зобов`язання в сумі 160067,80 грн є узгодженим.
Відповідно до вимог підпункту 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 ПК України, контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини. Крім того, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі (пункт 95.1 статті 95 ПК України).
Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, беручи до уваги ту обставину, що суму заборгованості відповідач у встановлені законодавством строки не сплатив; наявність у нього вказаної заборгованості підтверджується доказами, що містяться у матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.
Суд звертає увагу відповідача, що у справах, предметом яких є стягнення податкового боргу, суд відповідно до вимог чинного процесуального законодавства не надає правової оцінки обставинам та правовим підставам визначення грошових зобов`язань, несплата яких у встановлені законом строки призвела до утворення податкового боргу. 
Дослідженню підлягають виключно ті питання, що стосуються узгодження грошового зобов`язання та наявності підстав, з якими закон пов`язує можливість примусового стягнення податкового боргу (несплата податкового боргу після отримання податкової вимоги).
Відповідно до частини другої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз. Оскільки спір вирішено на користь суб`єкта владних повноважень, а також за відсутності витрат позивача - суб`єкта владних повноважень, пов`язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір) стягненню з відповідача не підлягають.
Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
Адміністративний позов задовольнити.
Стягнути до бюджету на користь Головного управління ДПС у м. Києві з Товариства з обмеженою відповідальністю «СОЛО-ПАК» (Україна, 02094, місто Київ, вул. Гніздовського Якова, будинок 1, ідентифікаційний код юридичної особи 45238059) податковий борг у розмірі 160067,80 грн (сто шістдесят тисяч шістдесят сім гривень, 80 копійок).
Позивач: Головне управління ДПС у м. Києві, як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України (код ЄДРПОУ 44116011, місцезнаходження Україна, 04116, місто Київ, вул.Шолуденка, будинок 33/19).
Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «СОЛО-ПАК» (Україна, 02094, місто Київ, вул. Гніздовського Якова, будинок 1, ідентифікаційний код юридичної особи 45238059).
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.
Повний текст рішення складено та підписано 17.09.2026.

Суддя  Панченко Н.Д.