Справа № 308/15931/25

П О С Т А Н О В А
Іменем України

21 липня 2026 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Собослой Г.Г.,
суддів: Шевчук В.В., Мацунич М.В., 
з участю секретаря: Голубєвої Є.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника ТОВ «Укрпромінвест-Мукачево» - Степанюк Ольги Анатоліївни на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 грудня 2025 року  у справі № 308/15931/25 (Головуючий: Бедьо В.І.), -

В С Т А Н О В И Л А

У жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ТОВ «Укрпромінвест-Мукачево», про стягнення компенсації за невикористані щорічні основні відпустки в сумі 5 059, 70 грн., мотивуючи тим, що 09.11.2016 року позивач був прийнятий на посаду торговельного агента ТОВ «Укрпромінвест–Мукачево». 20.06.2019 року був звільнений за прогули згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України з виплатою компенсації за невикористані 15 днів щорічної основної відпустки за відроблений період з 08.11.2018 р. по 20.06.2019 р. 
Відповідно до постанови Закарпатського апеляційного суду від 05.07.2022 року, дане звільнення визнано незаконним і суд поновив позивача на посаді торговельного агента ТОВ «Укрпромінвест-Мукачево». 
Вказане рішення суду відповідач виконав 15.11.2022 року, але вже 16.11.2022 року повторно звільнив позивача із займаної посади.
Друге звільнення також визнано незаконним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.03.2023 року і позивача було поновлено судом на посаді торговельного агента ТОВ «Укрпромінвест–Мукачево» з 16.11.2022 року. 
Із наказом про поновлення № 123-К від 10.03.2023 року позивач був ознайомлений засобами поштового зв`язку 07.09.2023 року. Отже, до 07.09.2023 року (включно) позивач перебував у вимушеному прогулі внаслідок незаконного звільнення.
19.06.2025 року позивач засобами поштового зв`язку надіслав на підприємство заяву з проханням звільнити його з посади торговельного агента на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України у зв`язку із систематичними порушеннями роботодавцем законодавства про працю та умов колективного договору з 15.07.2025 р. Також у зазначеній заяві було одразу пред`явлено вимогу про проведення повного розрахунку в день звільнення та викладено прохання надіслати поштою копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені суми при звільненні з відповідними розрахунками по кожній складовій та оригінал трудової книжки.
Позивач зазначає, що 15.07.2025 року на зарплатний рахунок надійшли кошти у розмірі 46 737,77 грн. з приміткою «Виплата розрахунку та вихідної допомоги при звільненні за липень 2025 р. згідно відомості від 15.07.2025 р. З/п виплачена ч/з СКР, податки сплачено. Сума 46737,77».
Як вбачається з позовної заяви, представником позивача 29.07.2025 року було отримано поштове відправлення 8960013650180 від відповідача, яке містило, зокрема, наказ про звільнення №343-К від 15.07.2025 року та розрахунковий листок за липень 2025 року. Відповідно до наказу про звільнення №343-К від 15.07.2025 року серед іншого було наказано виплатити позивачу компенсацію «за 82 календарні дні невикористаних щорічних відпусток за період з 20.06.2019 р. по 15.07.2025 р.» проте, позивач не погоджується із кількістю днів, що підлягають компенсації.
Посилаючись на вказані обставини позивач просив задовольнити заявлені позовні вимоги.
Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 16 грудня 2025 року із урахуванням ухвали цього ж суду від 23.01.2026 р. про виправлення описки позов задоволено.
Стягнуто з ТОВ «Укрпромінвест-Мукачево» на користь ОСОБА_1 , недонараховану та недоплачену заробітну плату (компенсацію за невикористані щорічні основні відпустки при звільненні) в сумі 5 059,70 грн.
Стягнуто з ТОВ «Укрпромінвест-Мукачево» на користь ОСОБА_1 , судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1 211, 20 грн.
Не погоджуючись із даним рішенням суду першої інстанції ТОВ «Укрпромінвест-Мукачево» подало апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування рішення суду, як таке, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки підстав передбачених чинним законодавством для задоволення позовних вимог відсутні, так як на момент звільнення 1507.2025 р. у відповідача були відсутні підстави для нарахування позивачу компенсації за невикористану відпустку. На час звільнення відповідач виплатив позивачу грошові кошти, при звільненні і підстав для стягнення компенсації за невикористану відпустку відсутні.
Заслухавши пояснення представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , яка просить рішення суду залишити без змін, перевіривши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного висновку.
Представник ТОВ «Укрпромінвест-Мукачево» у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про що свідчить довідка про доставку електронного документу і їх неявка не перешкоджає розгляду справи у відсутності представника відповідача у відповідності до ч 2 ст. 372 ЦПК України.
Встановлено, що позивач працював на посаді торговельного агента і неодноразово звільнявся із займаної посади та рішенням Закарпатського апеляційного суду від 05 липня 2022 року позивач поновлений на займаній посаді.
Відповідно до рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.03.2023 року вдруге звільнення позивача визнано незаконним та було його поновлено на займаній посаді з 16.11.2022 року і з наказом ознайомлений засобами поштового зв`язку 07.09.2023 року.
Отже, до 07.09.2023 року позивач перебував у вимушеному прогулі у зв`язку з незаконним звільненням без збереження заробітної плати для догляду за дитиною у зв`язку із потребою дитини у домашньому догляді.
Факт перебування позивача у вимушеному прогулі внаслідок незаконного звільнення з 21.06.2019 року по 07.09.2023 року сукупно та безперервно встановлений судовими рішеннями у справах № 308/8429/19 та № 308/277/23 і середній заробіток за час вимушеного прогулу за цей період був стягнутий судовими рішеннями у справах № 308/16939/22 та № 308/17039/23 відповідно.
Судом встановлено, що позивачу була виплачена компенсація за 15 днів щорічної основної відпустки, то кількість днів щорічної основної відпустки, що підлягають компенсації за період з 21.06.2019 р. по 08.11.2019 р. (залишок відпрацьованого року з 09.11.2018 р. по 08.11.2019 р.), складає: 24 дні – 15 днів = 9 днів.
За періоди з 09.11.2019 р. по 08.11.2020 р., з 09.11.2020 р. по 08.11.2021 р. та з 09.11.2021 р. по 08.11.2022 р. компенсації підлягають всі дні щорічної основної відпустки, а саме – по 24 дні за кожен період.
Кількість днів щорічної основної відпустки, що підлягають компенсації за період з 09.11.2022 р. по 07.09.2023 р., визначаємо за алгоритмом, запропонованим Мінекономіки: 1) визначаємо кількість днів відпустки на 1 календарний день за повний робочий рік 09.11.2022 р. – 08.11.2023 р.: 24 : 365 = 0.065753, де 24 – тривалість щорічної основної відпустки за повний робочий рік; 365 – кількість календарних днів за робочий рік 09.11.2022 р. – 08.11.2023 р. (на весь робочий рік припадає воєнний стан, тому святкових і неробочих днів немає); 2) визначаємо календарні дні стажу за період з 09.11.2022 р. по 07.09.2023 р. - маємо 303 календарні дні, що зараховуються до відпускного стажу; 3) перемножуємо отримані величини: 0.065753 * 303 = 19,92 = 20 к.дн.
Загальна кількість днів щорічної основної відпустки, що мали б підлягати компенсації за період з 21.06.2019 р. по 07.09.2023 р., складає: 9 + 24 + 24 + 24 + 20 = 101 к.дн.
Із розрахункового листа, відповідач нарахував та виплатив компенсацію за 82 календарні дні невикористаних щорічних відпусток.
Отже, суд встановив що різниця складає 19 к.дн. щорічної основної відпустки і відповідач не здійснив із позивачем розрахунок при звільненні у повному обсязі, а тому підлягає стягненню недонарахована та недоплачена компенсація щорічної основної відпустки.
Оскільки позивачем оскаржується саме кількість днів щорічної основної відпустки, яка мала бути компенсована йому при звільненні і така кількість складає 101 день, в той час, як Відповідач здійснив нарахування та виплату за 82 дні тобто, підлягає стягненню грошова компенсація за 19 спірних днів не нарахованих позивачу.
Таким чином, з 20.06.2019 р. по 15.07.2025 р. позивачу нараховано 21 836,60 грн. компенсації за 82 дні невикористаних щорічних відпусток і недоплата позивачу становить 5 059, 70 грн. (21 836,60/82=266,30), (266,30*19= 5 059,70), яка відповідно до ст.. ст.. 47,115,116 КЗпП України, ст..ст.21,22,24 Закону України «Про оплату праці» ст.. 24 Закону України «Про відпустки» підлягає стягненню із відповідача на користь позивача. 

При постановленні рішення, суд першої інстанції встановивши правовідносини сторін, які випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, із посиланням на докази, оцінка яких відображена у рішенні обґрунтовано задовольнив заявлені позовні вимоги.

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Доводи апеляційної скарги, судова колегія до уваги не приймає, так як вони не ґрунтуються на вимогах закону та фактичних обставинах справи і не спростовують висновки суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374,375,381-384 ЦПК України, судова колегія 

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ТОВ «Укрпромінвест-Мукачево», залишити без задоволення.  
Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 16 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 31 липня 2026 року.

Головуючий: (підпис)
Судді: (підписи)
Згідно з оригіналом: Г.Г.СОБОСЛОЙ