ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2026 р. | Справа № 537/8132/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: П`янової Я.В.,
Суддів: Русанової В.Б. , Бегунца А.О. ,
за участю секретаря судового засідання Тютюник О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 22.06.2026, головуючий суддя І інстанції: Коваленко Н.В., м. Дергачі, повний текст складено 22.06.26 у справі № 537/8132/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Департаменту патрульної поліції Національної поліції України , Інспектора 2 взводу 1 роти УПП батальйону ПП в місті Кременчук старшого лейтенанта поліції Акулова Івана Валерійовича 
про визнання протиправними дій та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі також – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Інспектора 2 взводу 1 роти УПП батальйону ПП в місті Кременчук старшого лейтенанта поліції Акулова Івана Валерійовича (далі також – відповідачі), в якому просив скасувати постанову від 17.09.2025 про накладення адміністративного стягнення за адміністративне правопорушення, передбачене за ч. 1 ст. 122 КУпАП.
Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 22 червня 2026 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, інспектора 2 взводу 1 роти УПП батальйону ПП в місті Кременчуці старшого лейтенанта поліції Акулова Івана Валерійовича про визнання протиправними дій та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху - залишено без розгляду.
Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції, посилаючись на положення п. 4 ч. 1 ст. 240 КАС України, вважав, що оскільки позивач, повідомлений належним чином, повторно не прибув у судове засідання, заяви про розгляд справи за його відсутності, клопотань про відкладення та продовження процесуальних строків не подав, наявні підстави для залишення позову без розгляду.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати зазначену ухвалу.
Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що суд першої інстанції не повідомляв позивача про призначення судових засідань шляхом направлення повісток про виклик за адресою, що зазначена в адміністративному позові, а саме: провулок Остапа Вишні, 1/5, м. Глобине Кременчуцького р-ну Полтавської обл. 39000, а повістки про виклик, направлені за місцем реєстрації позивача: вул. Санаторна, 18, с. Курортне Харківського району Харківської області 62363, не були вручені позивачу не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання. З огляду на викладене, судом першої інстанції не виконано вимоги положень ч. 1 ст. 124, ч. 3 ст. 126, ч. 1, 2 ст. 194 КАС України, а саме не здійснено судові виклики позивача у судові засідання, призначені на 20 квітня 2026 року, 20 травня 2026 року, 22 червня 2026 року повістками про виклик з врученням повістки не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання.
Скориставшись правом подання відзиву на апеляційну скаргу, відповідач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.
Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні відповідно до приписів статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також – КАС України).
Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з таких підстав.
Процесуальні наслідки неявки позивача в підготовче засідання визначаються ст. 181 КАС України, в якій зазначено, що підготовче засідання проводиться за правилами, встановленими главою 6 розділу II цього Кодексу ("Розгляд справи по суті") з урахуванням особливостей підготовчого засідання, встановлених цією главою.
Відповідно до ч. 5 ст. 205 КАС України у разі неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду, якщо неявка перешкоджає розгляду справи. Якщо відповідач наполягає на розгляді справи по суті, справа розглядається на підставі наявних у ній доказів.
Пунктом 4 ч. 1 ст. 240 КАС України передбачено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо позивач не прибув (повторно не прибув, якщо він не є суб`єктом владних повноважень) у підготовче засідання чи у судове засідання без поважних причин або не повідомив про причини неявки, якщо від нього не надійшло заяви або клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Тобто наведеними нормами встановлено характер процесуальної поведінки, яка зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їхню реалізацію так, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без значних затримок та невиправданих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема, щодо явки у судове засідання.
Колегія суддів зазначає, що залишення позовної заяви без розгляду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 240 КАС України, можливе за таких умов:
а) повідомлення позивача належним чином про судовий розгляд;
б) відсутність поважних причин неприбуття позивача або відсутність інформації про такі причини;
в) відсутність заяви позивача про розгляд справи за його відсутності.
Такі висновки містить постанова Верховного Суду від 05.03.2021 у справі № 682/210/17, що враховуються судом відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.
Загальнообов`язкові процесуальні правила статті 205 КАС України є свого роду формою реалізації гарантій особи (кожного) на звернення до суду за захистом свого порушеного права чи обмеження свобод. У них іманентно презюмується, що кожен, хто звертається до суду за захистом свого права, відповідно до принципів верховенство права, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, гласності і відкритості судового процесу, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, буде активним учасником судового провадження, зможе безпосередньо чи опосередковано через свого представника отримати судовий захист свого права.
Правила цієї статті встановлюють умови та підстави, які спрямовані на те, щоб учасники судового процесу й, зокрема, суд не могли свавільно обмежити право особи на судовий розгляд справи по суті заявлених вимог через ухвалення будь-якого виду судового рішення, що припинить провадження у справі. Водночас правила цієї статті прописують наслідки та умови, які можуть настати для особи, яка не дотримується правил (процесу) судового провадження.
Частина п`ята цієї статті сконструйована таким чином, що дає суду можливість не розглядати позовну заяву особи і повернути її без розгляду її автору, що має вигляд застосування до особи, яка ініціювала позовне провадження, своєрідної форми відповідальності за дії, пов`язані з неявкою на засідання суду. Логіка цих норм така, що якщо позивач два і більше разів не з`явився в судове засідання на судові виклики, не повідомив причин неявки й не висловив свою позицію щодо можливості розгляду справи без його участі, не постав перед судом і не переконав його у тому, що відповідач щодо нього чинив протиправно чи незаконно, то тоді такими діями він фактично сигналізує про свою нехіть до спору.
Законодавче формулювання частини п`ятої “… якщо неявка перешкоджає розгляду справи” означає, що суд може розглянути позов по суті, однак не зобов`язаний цього робити. Це законодавче формулювання змістовно викладено у вигляді умови, яка в кожному конкретному випадку (правовій ситуації, казусові) повинна оцінюватися окремо в межах відповідних спірних правовідносин, які диктують її застосування.
Така правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 грудня 2019 року у справі № 9901/949/18 (провадження № 11-1179заі19).
Разом з тим, вирішуючи питання про залишення позовної заяви без розгляду з підстав, передбачених зазначеними нормами процесуального законодавства, суд на підставі аналізу матеріалів справи та думки інших учасників справи повинен, серед іншого, дослідити питання можливості розгляду справи по суті за відсутності позивача, а також з`ясувати, чи не наполягає відповідач на розгляді справи по суті на підставі наявних у ній доказів.
Кодекс адміністративного судочинства України встановлює для судів певну процедуру надсилання процесуальних документів учасникам справи, а також необхідність їх виклику та заслуховування в судовому засіданні.
Судові виклики і повідомлення здійснюються повістками про виклик і повістками-повідомленнями (частина перша статті 124 КАС України).
Відповідно до частини другої статті 124 КАС України повістки про виклик у суд надсилаються учасникам справи, свідкам, експертам, спеціалістам, перекладачам, а повістки-повідомлення - учасникам справи з приводу вчинення процесуальних дій, у яких участь цих осіб не є обов`язковою.
Згідно з частиною третьою статті 124 Кодексу адміністративного судочинства України судовий виклик або судове повідомлення учасників справи, свідків, експертів, спеціалістів, перекладачів здійснюється: 1) за наявності в особи електронного кабінуту - шляхом надсилання повістки до її електронного кабінету; 2) за відсутності в особи електронного кабінету - шляхом надсилання повістки рекомендованою кореспонденцією (листом, телеграмою), кур`єром із зворотною розпискою за адресами, вказаними цими особами, або шляхом надсилання тексту повістки в порядку, визначеному статтею 129 цього Кодексу.
Частиною третьою статті 126 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що повістка повинна бути вручена не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, крім випадку, коли повістка вручається безпосередньо в суді.
Виходячи зі змісту норм Конституції України, Конвенції про права людини та основоположні свободи, Кодексу адміністративного судочинства України, які регулюють питання рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, зокрема щодо права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи та забезпечення права доведення переконливості своїх доводів перед судом, Верховний Суд наголошує, що в спірних правовідносинах належним повідомленням позивача як учасника справи про місце, день та час розгляду справи в суді апеляційної інстанції є повідомлення його повісткою чи іншим способом, передбаченим КАС України, не пізніше, ніж за п`ять днів до судового засідання.
Разом з цим відповідно до частини першої статті 129 КАС України за письмовою заявою учасника судового процесу, який не має електронного кабінету, текст повістки надсилається йому судом електронною поштою, факсимільним повідомленням, телефонограмою, текстовим повідомленням з використанням мобільного зв`язку на відповідну адресу електронної пошти, номер факсу, телефаксу, телефону, зазначені у відповідній письмовій заяві.
Учасник судового процесу згідно з частиною другою статті 129 Кодексу адміністративного судочинства України повинен за допомогою електронної пошти (факсу, телефону) негайно підтвердити суду про отримання тексту повістки. Текст такого підтвердження роздруковується, а телефонне підтвердження записується відповідним працівником апарату суду, приєднується секретарем судового засідання до справи і вважається належним повідомленням учасника судового процесу про дату, час і місце судового розгляду. В такому випадку повістка вважається врученою учаснику судового процесу з моменту надходження до суду підтвердження про отримання тексту повістки.
Відповідно до частини третьої статті 129 КАС України якщо протягом дня, наступного за днем надсилання тексту повістки, підтвердження від учасника судового процесу не надійшло, секретар судового засідання складає про це довідку, що приєднується до справи і підтверджує належне повідомлення учасника судового процесу про дату, час і місце судового розгляду. В такому випадку повістка вважається врученою з моменту складання секретарем судового засідання відповідної довідки.
За матеріалами справи встановлено, що судом першої інстанції призначено судові засідання на 20.04.2026, 20.05.2026 та на 22.06.2026.
Разом з цим, матеріали справи не містять доказів направлення та отримання позивачем повістки про виклик у судові засідання на 20 квітня 2026 року о 10:30.
Судову повістку про призначення судового засідання на 20 травня 2026 року надіслано позивачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу: вул. Санаторна, 18, Березівське, Харківський район, Харківська область, 62363, яке повернулося до суду з відміткою «адресат відсутній».
У зв`язку з неявкою позивача судове засідання було відкладено на 22 червня 2026 року о 10:00, про що суд також повідомив позивача, повторно направивши судову повістку за тією ж адресою. Однак і це поштове відправлення повернулося з аналогічною відміткою – «адресат відсутній».
Таким чином, у розумінні частини одинадцятої статті 126 КАС України, повернення поштових відправлень з відміткою «адресат відсутній» формально свідчить про належне повідомлення особи про виклик до суду.
Водночас колегія суддів звертає увагу, що суд має вжити всіх необхідних заходів для повідомлення позивача про дату, час та місце розгляду справи, зокрема шляхом надсилання судової повістки на альтернативні адреси, зазначені позивачем, а також на електронну пошту та телефонограмою.
Як слідує зі змісту позовної заяви, позивачем зазначено інші альтернативні способи зв`язку із ним, а саме адресу для листування: АДРЕСА_1 , а також номер телефону, однак суд першої інстанції не вжив заходів для повідомлення позивача шляхом надсилання судової повістки на альтернативні адреси.
Відтак, у даному випадку не можна вважати, що суд забезпечив належне повідомлення учасника справи про дату, час і місце судового засідання, як цього вимагає частина перша статті 205 КАС України.
Наявність лише одного факту повернення кореспонденції не може автоматично вважатися належним повідомленням про засідання, якщо не встановлено фактичне ознайомлення особи зі змістом ухвали чи повістки.
З урахуванням наведеного відсутні підстави вважати, що станом на 22 червня 2026 року позивач повторно не прибув у судове засідання без поважних причин або не повідомив про причини неявки, у зв`язку із чим відсутні підстави для залишення позовної заяви без розгляду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 240 КАС України.
Вказані висновки узгоджуються із позицією, яку висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 13 лютого 2025 року у справі № 9901/437/21 та від 17.04.2025 у справі № 990/307/23.
Вирішуючи питання про дотримання судом першої інстанції норм процесуального права, суд апеляційної інстанції враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену в рішенні від 08 листопада 2018 у справі “Созонов та інші проти України”, в якій ЄСПЛ зазначив, що загальна концепція справедливого судочинства, яка охоплює основний принцип, згідно з яким провадження має бути змагальним, вимагає, щоб особа була поінформована про порушення справи. Принцип рівності вимагає, щоб кожній стороні була надана розумна можливість представити свою справу за умов, які не ставлять її в істотно несприятливе становище у порівнянні з іншою стороною. Європейський суд з прав людини дійшов до висновку, що на національні суди покладено обов`язок з`ясувати чи були повістки чи інші судові документи завчасно отримані сторонами та, за необхідності, зобов`язані фіксувати таку інформацію у тексті рішення. У разі невручення стороні належним чином судових документів, вона може бути позбавлена можливості захищати себе у провадженні.
Доводи апеляційної скарги приймаються колегією суддів у якості належних.
Відповідно до ч. 3 ст. 312 Кодексу адміністративного судочинства України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 320 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала через порушення норм процесуального права підлягає скасуванню, а справа - направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись статтями 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 320, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 22.06.2026 у справі № 537/8132/25 скасувати.
Справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Інспектора 2 взводу 1 роти УПП батальйону ПП в місті Кременчук старшого лейтенанта поліції Акулова Івана Валерійовича про визнання протиправними дій та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху – направити до Дергачівського районного суду Харківської області для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя | | Я.В. П`янова
Судді | | В.Б. Русанова   А.О. Бегунц