Справа № 443/931/26 Головуючий у 1 інстанції: Павлів А.І. 
Провадження № 33/811/1273/26 Доповідач: Партика І. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2026 року Львівський апеляційний суд у складі: судді Партики І.В, за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Гивеля Василя Петровича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу адвоката Гивеля Василя Петровича на постанову Жидачівського районного суду Львівської області від 10 липня 2026 року, щодо ОСОБА_1 , 
встановив:
цією постановою, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і накладено стягнення у виді штрафу в розмірі тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 665,60 грн.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , 28 квітня 2026 року о 17 год 15 хв у с. Нове Село, вул. Шевченка, 36, керував транспортним засобом марки «Opel Vectra», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги пункту 2.9 «а» ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Не погоджуючись з даною постановою адвокат Гивель В.П.., в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати, провадження у справі закрити на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
В доводах апеляційної скарги зазначено, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою, а висновки суду про керування ОСОБА_1 транспортним засобом не підтверджені належними та допустимими доказами. На думку апелянта, суд першої інстанції неправильно встановив фактичні обставини справи та неповно дослідив відеозаписи.
Зазначає, що під час спілкування з працівниками поліції ОСОБА_1 заперечував факт керування транспортним засобом, пояснював, що перебував на пасажирському сидінні, а на момент прибуття працівників поліції автомобіль був припаркований.
Звертає увагу, що твердження працівників поліції, що ОСОБА_1 пересідав з місця водія, ґрунтуються лише на припущеннях. Окрім того, суд першої інстанції не перевірив, чи міг інший водій залишити транспортний засіб до прибуття працівників поліції.
Наголошує, що протокол про адміністративне правопорушення не містить фактичних даних, які б підтверджували факт керування транспортним засобом.
Також зазначає, що ОСОБА_1 пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння та погоджується з його результатом, однак заперечує факт керування автомобілем.
Заслухавши виступ особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та його захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.
Згідно з вимогами ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
При цьому, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.
Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.
Статтею 130 КУпАП України встановлено відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Пунктом 2.9 а ПДР України встановлено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Тобто об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є керування транспортним засобом у стані сп`яніння (алкогольного чи наркотичного) або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Аналіз представлених матеріалів свідчить про те, що суд першої інстанції, при розгляді даної справи, дотримався зазначених вимог закону, повно й всебічно з`ясував усі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.
Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.
Такий висновок підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку і навів у постанові, а саме:
- даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №652273 від 28 квітня 2026 року (а.с. 3), відповідно до якого ОСОБА_1 , 28 квітня 2026 року о 17 год 15 хв у с. Нове Село, вул. Шевченка, 36, керував транспортним засобом марки «Opel Vectra», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан алкогольного сп`яніння проведено на місці зупинки транспортного засобу з застосування приладу «Alcotest Drager 6820», результат огляду 0,74 проміле;
- роздруківкою приладу «Drager Alcotest 6820» від 28 квітня 2026 року (а.с. 3) з якої вбачається, що огляд на стан сп`яніння було проведено 28 квітня 2026 року о 17 год. 28 хв., результат 0,74 проміле, з результатом огляду водій ознайомлений, що підтвердив своїм підписом;
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 7), з якого вбачається, що у водія ОСОБА_1 виявлено ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідала обстановці, тремтіння пальців рук), у зв`язку із чим йому запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, результат 0,74 проміле, з результатом він погодився, що підтвердив своїм підписом в акті;
- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а.с. 6), з якого встановлено, що у водія ОСОБА_1 було виявлено ознаки алкогольного сп`янінням (запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідала обстановці, виражене тремтіння пальців рук) у зв`язку з чим йому запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі;
- карткою обліку адміністративного правопорушення (а.с. 5), відповідно до якої 28 квітня 2026 року ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення прави проїзду перехрестя;
- відеозаписом, долученим до матеріалів справи та дослідженим судом апеляційної інстанції, на якому зафіксовано рух і зупинку транспортного засобу «Opel Vectra», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 . Після зупинки транспортного засобу жодна інша особа його не залишала, двигун автомобіля залишався ввімкненим. На відеозаписі також зафіксовано спілкування працівників поліції з водієм, який після зупинки пересів на пасажирське сидіння та представився як « ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Під час спілкування працівники поліції виявили у нього ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота та поведінку, що не відповідала обстановці, у зв`язку з чим запропонували пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 погодився пройти огляд, повідомив, що вживав алкоголь, однак заперечив факт керування транспортним засобом. Після цього працівники поліції продемонстрували йому відеозапис, на якому зафіксовано рух автомобіля під його керуванням. Окрім того, працівники поліції повідомили водія про кримінальну відповідальність за надання неправомірної вигоди службовій особі. ОСОБА_1 просив вимкнути бодікамеру, намагався уникнути проходження огляду на стан сп`яніння, зазначив, що проїхав лише близько 200 метрів. Перед проведенням огляду працівники поліції надали герметично запакований мундштук, продемонстрували справність приладу «Drager» та відсутність сторонніх показників. За результатами огляду прилад зафіксував 0,74 проміле алкоголю. ОСОБА_1 з результатом погодився, пояснив, що випив близько 200 грамів алкоголю, та відмовився від проходження огляду в закладі охорони здоров`я. У зв`язку із встановленими обставинами працівники поліції повідомили ОСОБА_1 про складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення, роз`яснили його процесуальні права та обов`язки. Після цього він повідомив свої справжні анкетні дані, назвавшись ОСОБА_1 , а також запропонував працівникам поліції неправомірну вигоду шляхом перерахування коштів на банківську картку. Надалі його було ознайомлено з протоколом про адміністративне правопорушення та відсторонено від керування транспортним засобом.
Доводи апелянта, що висновки суду про керування ОСОБА_1 транспортним засобом не підтверджені належними та допустимими доказами, апеляційний суд відхиляє, оскільки такі не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.
Аргументи апелянта, що ОСОБА_1 , не виконував функцій водія, не пересідав на пасажирське сидіння, є безпідставними та спростовуються дослідженими у справі доказами. З відеозапису, долученого до матеріалів справи, вбачається, що транспортний засіб перебував у русі саме під керуванням ОСОБА_1 , після його зупинки жодна інша особа транспортний засіб не залишала, а двигун автомобіля залишався ввімкненим. За таких обставин твердження апелянта про те, що автомобілем міг керувати інший водій, є лише припущеннями, які не підтверджуються жодним належним і допустимим доказом. 
У зв`язку із чим, доводи про не перевірення судом першої інстанції можливості залишення транспортного засобу іншою особою є необґрунтованими та не спростовують установленого факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом.
Твердження апелянта, що протокол про адміністративне правопорушення не містить фактичних даних, які підтверджують факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, є безпідставними. Відповідно до матеріалів справи, факт керування підтверджується не лише протоколом про адміністративне правопорушення, а й сукупністю належних і допустимих доказів, зокрема відеозаписом, на якому зафіксовано рух транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 та карткою обліку адміністративного правопорушення (а.с. 5).
Також апеляційний суд зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення є процесуальним документом, яким фіксуються обставини виявленого правопорушення, а не єдиним доказом вини особи. У зв`язку з чим відсутність у ньому детального викладення всіх фактичних обставин не свідчить про недоведеність факту керування транспортним засобом, оскільки зазначений факт підтверджується іншими доказами, дослідженими судом, які у своїй сукупності є достатніми для висновку про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.
В апеляційній скарзі не наведено доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції.
При апеляційному перегляді, не встановлено порушень судом першої інстанції вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність, відповідно до положення ст. 252 КУпАП, а усі обставини, що мають значення для вирішення справи судом встановлено та правильно кваліфіковано дії ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Накладаючи адміністративне стягнення на ОСОБА_1 , суд першої інстанції дотримався вимог ст.ст. 30, 33 КУпАП, і призначив таке в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, з урахуванням даних про особу, й інших обставин справи, а також того, що вчинене ним правопорушення є одним із найнебезпечніших правопорушень в сфері безпеки дорожнього руху і найгрубішим порушенням порядку користування правом керування транспортними засобами та становить велику суспільну небезпеку.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови, апеляційним переглядом не встановлено.
Отже, доводи апеляційної скарги адвоката Гивеля В.П.., є необґрунтованими, у зв`язку з чим його апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, як безпідставну, а постанову суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -
постановив:
постанову Жидачівського районного суду Львівської області від 10 липня 2026 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката Гивеля Василя Петровича - без задоволення.
Постанова є остаточна й оскарженню не підлягає.

Суддя Партика І.В.