КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 липня 2026 року м. Київ справа №320/32640/24
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Жука Р.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження адміністративну справу
за позовом  ОСОБА_1 
до Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - 

В С Т А Н О В И В:

І. Зміст позовних вимог.
До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України, в якому просив суд: 
- визнати протиправним встановлення причинного зв`язку захворювання гарнізонною військово-лікарською комісією НВМКЦ «ГВКГ» від 06.02.2024;
- зобов`язати Центральну військово-лікарську комісію Міністерства оборони України провести переогляд для перегляду висновку у частині причинного зв`язку захворювання з урахуванням п. «г» підпункту 21.5 пункту 21 розділ II Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Сил України, затвердженим наказом Міністра оборони України №402 від 14.08.2008 - «Захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини», коли захворювання, яке виникло до цього, у період служби у військових частинах і установах, які входять до складу діючої армії, досягло такого розвитку, що обмежує придатність або призводить до непридатності (у тому числі й тимчасової) до військової служби. 

ІІ. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
Позивач зазначає, що під час проходження військової служби, у тому числі безпосередньої участі у заходах із забезпечення оборони України, його психічний стан істотно погіршився, у зв`язку із чим він проходив стаціонарне лікування та неодноразові військово-лікарські огляди. При цьому за результатами військово-лікарської комісії від 21.04.2023 його стан після перенесеної реакції на стрес було визнано таким, що пов`язаний із проходженням військової служби. На думку позивача, Центральна військово-лікарська комісія, переглядаючи висновок гарнізонної військово-лікарської комісії, не врахувала зазначені обставини, а також положення підпункту «ґ» підпункту 21.5 пункту 21 розділу II Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, яким передбачено можливість встановлення причинного зв`язку у випадку, коли захворювання виникло до проходження військової служби, однак у період служби досягло такого розвитку, що призвело до непридатності до військової служби. У зв`язку із цим позивач просить визнати протиправним висновок Центральної військово-лікарської комісії від 06.02.2024 №826 та зобов`язати відповідача провести повторний перегляд питання щодо визначення причинного зв`язку захворювання.
Відповідач проти задоволення позову заперечив, зазначивши, що за результатами медичного огляду позивача гарнізонною військово-лікарською комісією НВМКЦ «ГВКГ» було встановлено діагноз «Шизофренія, параноїдна форма, безперервний перебіг, галюцинаторно-маячний синдром. Помірно виражений змішаний тип дефекту» та визначено причинний зв`язок захворювання як такий, що не пов`язаний із проходженням військової служби. Після звернення позивача із заявою про перегляд зазначеного висновку Центральною військово-лікарською комісією було повторно розглянуто подані документи та залишено раніше визначений причинний зв`язок без змін. Відповідач вказує, що надані медичні документи підтверджують наявність психічного захворювання у позивача ще до проходження військової служби, а тому підстав для встановлення причинного зв`язку у формулюванні «Захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини» немає. Крім того, відповідач зазначає, що питання встановлення діагнозу, визначення ступеня придатності до військової служби та причинного зв`язку захворювання належать до виключної компетенції військово-лікарських комісій, а суд не наділений повноваженнями здійснювати власну оцінку медичних висновків чи підміняти відповідний спеціалізований орган при вирішенні таких питань. З огляду на викладене відповідач просить у задоволенні позову відмовити повністю.

ІІІ. Заяви (клопотання) учасників справи, інші процесуальні дії у справі.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15.07.2024 відкрито провадження в адміністративній справі №320/32640/24 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання. 
23.08.2024 через підсистему «Електронний суд» до Київського окружного адміністративного суду від Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України надійшов відзив на позовну заяву.
12.12.2025 до Київського окружного адміністративного суду від позивача надійшла заява про долучення до матеріалів справи довідки Військової частини НОМЕР_1 про безпосередньо участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захист безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України від 30.10.2025 №6034/убд.
Частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Згідно частини другої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.
З урахуванням викладеного, керуючись положеннями частини другої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України наявні підстави для розгляду справи в порядку письмового провадження.

ІV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 був призваний на військову службу за мобілізацією 27.07.2022 (довідка військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 від 26.07.2022) та проходив військову службу на посаді розвідника-далекомірника відділення управління батареї артилерійської батареї аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 .
Як убачається з матеріалів справи, у період проходження військової служби стан здоров`я позивача погіршився, у зв`язку з чим 08.03.2023 останнього було госпіталізовано до КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради, де він перебував на стаціонарному лікуванні до 20.04.2023.
Після завершення стаціонарного лікування позивач пройшов медичний огляд військово-лікарською комісією військової частини НОМЕР_2 .
Відповідно до довідки військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_2 від 21.04.2023 №3799, за результатами медичного огляду позивачу встановлено діагноз: «Стан після перенесеної реакції на стрес (08.03.2023) у вигляді тривожно-депресивного розладу внаслідок тривалої психотравмуючої ситуації посттравматичного ґенезу, затяжного астено-депресивного синдрому (помірного) з інсомнією».
Щодо зазначеного захворювання військово-лікарською комісією встановлено причинний зв`язок у формулюванні: «Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби».
За результатами цього медичного огляду ВЛК також постановлено, що позивач потребує відпустки за станом здоров`я строком на 30 календарних днів.
У подальшому стан здоров`я позивача став предметом повторного психіатричного обстеження. З матеріалів справи вбачається, що 23.05.2023 за результатами огляду лікарем-психіатром військової частини НОМЕР_2 позивачу встановлено діагноз: «Шизофренія, параноїдна форма, безперервний перебіг, галюцинаторно-маячний синдром, становлення ремісії С, помірно виражений змішаний тип дефекту».
У період з 24.05.2023 по 26.05.2023 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «Обласний медичний спеціалізований центр» Житомирської обласної ради, де зазначений діагноз був підтверджений.
Після проведеного лікування та у зв`язку з установленим діагнозом позивача, на підставі розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 від 26.05.2023 №1548, було направлено на гарнізонну військово-лікарську комісію НВМКЦ «ГВКГ» для вирішення питання щодо ступеня його придатності до подальшого проходження військової служби.
31.07.2023 гарнізонною військово-лікарською комісією НВМКЦ «ГВКГ» проведено медичний огляд позивача, за результатами якого прийнято постанову, оформлену свідоцтвом про хворобу від 09.08.2023 №13992.
Зі змісту вказаного свідоцтва про хворобу вбачається, що ВЛК було досліджено анамнез позивача, у тому числі відомості щодо стану його психічного здоров`я до призову на військову службу та проходження ним лікування у психіатричних закладах.
За результатами проведеного медичного огляду позивачу встановлено діагноз: «Шизофренія, параноїдна форма, безперервний перебіг, галюцинаторно-маячний синдром. Помірно виражений змішаний тип дефекту».
Щодо вказаного захворювання гарнізонною військово-лікарською комісією визначено причинний зв`язок у формулюванні: «Захворювання, НІ, не пов`язане з проходженням військової служби».
На підставі статті 16-а графи II Розкладу хвороб позивача визнано непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку.
У подальшому позивач, не погоджуючись із визначеним гарнізонною ВЛК причинним зв`язком захворювання, 08.12.2023 звернувся до Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України із заявою про перегляд постанови ВЛК, оформленої свідоцтвом про хворобу від 09.08.2023 №13992.
У своїй заяві позивач просив переглянути постанову в частині встановлення причинного зв`язку захворювання, посилаючись, зокрема, на обставини проходження ним військової служби, погіршення стану здоров`я під час її проходження, лікування у закладах охорони здоров`я, а також на постанову ВЛК від 21.04.2023 №3799, якою раніше було встановлено причинний зв`язок діагностованого у нього стану з проходженням військової служби.
За результатами розгляду звернення позивача та наданої військово-облікової і медичної документації Центральною військово-лікарською комісією Збройних Сил України прийнято постанову, оформлену витягом із протоколу засідання штатної військово-лікарської комісії Збройних Сил України від 06.02.2024 №826.
Вказаною постановою щодо захворювання позивача: «Шизофренія, параноїдна форма, безперервний перебіг, галюцинаторно-маячний синдром. Помірно виражений змішаний тип дефекту», яке, як зазначено у постанові, підтверджується військово-обліковою та медичною документацією, причинний зв`язок визначено у формулюванні: «Захворювання, НІ, не пов`язане з проходженням військової служби».
Отже, за результатами перегляду постанови гарнізонної ВЛК Центральна військово-лікарська комісія не змінила визначений щодо захворювання позивача причинний зв`язок.
Крім того, матеріалами справи підтверджується, що позивач брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.
Так, відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 від 30.10.2025 №6034/убд, ОСОБА_1 у період з 18.11.2022 по 08.03.2023 брав безпосередню участь у зазначених заходах, перебуваючи в Донецькій області, Мар`їнській міській територіальній громаді. Підставами для видачі довідки зазначено журнал бойових дій військової частини НОМЕР_1 від 31.03.2023 №4116 дск та рапорт командира підрозділу військової частини НОМЕР_1 від 22.05.2025 №696.
Також матеріали справи містять посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_3 від 28.12.2023.
Не погоджуючись із постановою Центральної військово-лікарської комісії від 06.02.2024 №826 в частині визначення причинного зв`язку захворювання та вважаючи, що при її прийнятті відповідачем не було належним чином ураховано обставини проходження ним військової служби, характер та динаміку захворювання, а також обставини його участі у заходах із забезпечення оборони України, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Таким чином, спір у цій справі виник щодо правомірності постанови Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України від 06.02.2024 №826 в частині визначення причинного зв`язку захворювання позивача у формулюванні «Захворювання, НІ, не пов`язане з проходженням військової служби», а також наявності підстав для повторного розгляду відповідачем питання щодо причинного зв`язку захворювання позивача з урахуванням обставин його проходження військової служби.

V. Оцінка суду.
Надаючи правову оцінку обґрунтованості аргументам, наведеними учасниками справи, суд дійшов наступних висновків.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 3 Закону № 2011-XII дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.
Порядок встановлення причинного зв`язку захворювань (поранень, контузій, травм, каліцтв) у військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, які призвані на збори, та колишніх військовослужбовців зі службою у Збройних Силах України встановлено Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженим наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402 (далі - Положення № 402, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до пункту 1.1 розділу І Положення № 402 військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Військово-лікарська експертиза - це: медичний огляд допризовників, призовників; військовослужбовців та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової військової служби); військовозобов`язаних, офіцерів запасу, які призиваються на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, резервістів (кандидатів у резервісти); громадян, які приймаються на військову службу за контрактом; кандидатів на навчання у вищих військово-навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів Міністерства оборони України (далі - ВВНЗ), учнів військових ліцеїв; колишніх військовослужбовців; працівників Збройних Сил України, які працюють у шкідливих та небезпечних умовах праці та залучаються до роботи з джерелами іонізуючого випромінювання (далі - ДІВ), компонентами ракетного палива (далі - КРП), джерелами електромагнітних полів (далі - ЕМП), лазерного випромінювання (далі - ЛВ), мікроорганізмами I-II груп патогенності, особливо небезпечними інфекційними хворобами; працівників допоміжного флоту Військово-Морських Сил Збройних Сил України (далі - ВМС Збройних Сил України); визначення ступеня придатності до військової служби, навчання у ВВНЗ, роботи за фахом; установлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів (пункт 1.2 розділу І Положення № 402).
Пунктом 1.3 розділу І Положення № 402 передбачено, що основними завданнями військово-лікарської експертизи є, зокрема, визначення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтва) у військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів, які призвані на збори, у осіб, звільнених із військової служби, а також причинного зв`язку захворювань, поранень, які заподіяли військовослужбовцям смерть.
Згідно з пунктом 2.1 глави 2 розділу І Положення № 402 для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця. Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання.
Отже, встановлення причинного зв`язку захворювання з проходженням військової служби є самостійним завданням військово-лікарської експертизи та здійснюється уповноваженими військово-лікарськими комісіями шляхом прийняття відповідної постанови у порядку, визначеному Положенням №402.
Відповідно до підпунктів «а», «ґ» пункту 21.5 глави 21 розділу ІІ Положення № 402, постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв приймаються в таких формулюваннях:
а) «Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини» - якщо поранення (травма, контузія, каліцтво) одержане під час захисту Батьківщини або виконання обов`язків військової служби під час служби у складі діючої армії і флоту у роки Громадянської війни, Великої Вітчизняної війни та війни з Японією (Другої світової війни), участі у бойових діях з розмінування боєприпасів часів Великої Вітчизняної війни (Другої світової війни), при безпосередній охороні державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні у складі прикордонного наряду, екіпажу корабля (катера), екіпажу літака (вертольота) або під час проведення оперативно-розшукових заходів, або здійснення самостійно чи в складі підрозділу відбиття збройного нападу чи вторгнення на територію України військових груп і злочинних угруповань, а також під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.
ґ) «Захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини», якщо воно виникло в період служби у військових частинах та установах, що входять до складу діючої армії, або коли захворювання, яке виникло до цього, у період служби у військових частинах і установах, які входять до складу діючої армії, досягло такого розвитку, що обмежує придатність або призводить до непридатності (у тому числі й тимчасової) до військової служби.
Постанова в такому формулюванні приймається щодо військовослужбовців, які брали участь у бойових діях, зазначених у підпункті «а» цього пункту.
Зазначена постанова приймається також при хронічних повільно прогресуючих захворюваннях за наявності медичних документів, виданих у перші десять років після вибуття військовослужбовця з діючої армії або пізніше, але за даними за зазначені десять років, якщо вони дозволяють віднести або підтверджують початок захворювання на період перебування в діючій армії.
Водночас підпунктом «е» пункту 21.5 глави 21 розділу ІІ Положення №402 передбачено формулювання «Захворювання, НІ, не пов`язане з проходженням військової служби» - якщо воно виникло в того, хто пройшов медичний огляд, до призову на військову службу, прийняття на військову службу за контрактом (у тому числі і захворювання, не діагностовані при призові (під час прийому на військову службу), але патогенетично їх розвиток почався до призову (до прийому) на військову службу), і військова служба не вплинула на вже наявне захворювання і придатність до військової служби.
Системний аналіз підпунктів «ґ» та «е» пункту 21.5 глави 21 розділу ІІ Положення №402 свідчить, що сам по собі факт виникнення захворювання до призову на військову службу не є достатнім для визначення його причинного зв`язку у формулюванні «Захворювання, НІ, не пов`язане з проходженням військової служби». Вирішальне значення у такому випадку має також з`ясування впливу проходження військової служби на перебіг уже наявного захворювання та придатність військовослужбовця до військової служби. Водночас у разі, якщо захворювання, яке виникло раніше, у період служби у військових частинах та установах, що входять до складу діючої армії, досягло такого розвитку, що обмежує придатність або призводить до непридатності до військової служби, за наявності інших передбачених підпунктом «ґ» умов Положення №402 передбачає можливість установлення причинного зв`язку у формулюванні «Захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини».
Такий підхід до визначення нормативних умов установлення причинного зв`язку узгоджується зі змістом постанови Верховного Суду від 26.02.2025 у справі №600/3273/22-а, у якій Суд, аналізуючи пункт 21.5 глави 21 розділу ІІ Положення №402, окремо навів умови застосування формулювань «Захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини» та «Захворювання, НІ, не пов`язане з проходженням військової служби».
Наведене нормативне регулювання та правозастосовний підхід свідчать про необхідність оцінки обставин виникнення і перебігу захворювання у їх сукупності, а не виключно встановлення часу його первинного виникнення (діагностування).
При цьому відповідно до підпункту 2.3.4 пункту 2.3 розділу І Положення №402 ЦВЛК має право:
- оглядати військовослужбовців та інших осіб, зазначених у пункті 1.2 розділу I цього Положення;
- перевіряти роботу підпорядкованих ВЛК з питань військово-лікарської експертизи;
- перевіряти організацію медичного огляду військовослужбовців та інших осіб у військових, цивільних лікувальних закладах, військових частинах;
- перевіряти організацію та стан лікувально-діагностичної роботи у військових, цивільних лікувальних закладах, медичних підрозділах військових частин та ВВНЗ у цілях військово-лікарської експертизи;
- витребовувати документи в частині, що характеризують обставини отримання захворювання, поранення, травми, каліцтва, необхідні для прийняття постанови про їх причинний зв`язок, а саме: виписки (витяги) з матеріалів адміністративного розслідування, матеріалів дізнання або судового розгляду, а також витяги з наказів, актів; особові та пенсійні справи, медичні документи (у разі витребовування оригіналів зазначених документів вони повертаються за належністю після складання протоколу); архівні довідки, характеристики та інші документи, необхідні для прийняття постанови (у разі надання копій зазначених вище документів копії підшиваються до складеного протоколу та передаються до архіву зі строком зберігання 50 років);
- залучати головних медичних фахівців Міністерства оборони України, лікарів-спеціалістів Національного військово-медичного клінічного центру та інших військових лікувальних закладів, спеціалістів інших спеціальностей, начальників медичної служби та представників командування (керівництва) військових частин, де проходить службу військовослужбовець, що оглядається, для вирішення питань військово-лікарської, лікарсько-льотної експертизи;
- перевіряти у військових комісаріатах і закладах охорони здоров`я України організацію, стан та результати лікувально-оздоровчої роботи серед допризовників та призовників, медичного огляду призовників, кандидатів на навчання у ВВНЗ, осіб, які приймаються на військову службу за контрактом, військовозобов`язаних, резервістів;
- направляти у військові лікувальні заклади на контрольне обстеження та медичний огляд військовослужбовців, членів їх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової військової служби), військовозобов`язаних, резервістів, працівників;
- запитувати від військових, цивільних лікувальних закладів, військових частин, військових комісаріатів і ВВНЗ додаткові дані для аналізу, узагальнення та оцінки результатів військово-лікарської експертизи;
- надавати до Генерального штабу Збройних Сил України, командуванням видів, Сил підтримки Збройних Сил України, керівникам органів місцевої адміністрації результати лікувально-оздоровчої роботи, проведеної серед допризовників та призовників, медичного огляду військовослужбовців, членів їх сімей, кандидатів на навчання у ВВНЗ, громадян, які приймаються на військову службу за контрактом, військовозобов`язаних, резервістів та іншого контингенту;
- розглядати, переглядати, скасовувати, затверджувати, не затверджувати, контролювати згідно з цим Положенням постанови будь-якої ВЛК (лікарсько-льотної комісії (далі - ЛЛК)) Збройних Сил України;
- надавати роз`яснення щодо формулювання постанов ВЛК (ЛЛК).
Отже, під час перегляду постанови ВЛК ЦВЛК наділена необхідним обсягом повноважень для повного з`ясування обставин, що мають значення для вирішення питання про причинний зв`язок захворювання.
У даній справі спірні правовідносини стосуються правомірності визначення Центральною військово-лікарською комісією причинного зв`язку захворювання позивача у формулюванні «Захворювання, НІ, не пов`язане з проходженням військової служби» та, відповідно, повноти врахування відповідачем обставин, які відповідно до пункту 21.5 глави 21 розділу ІІ Положення №402 мають значення для визначення такого причинного зв`язку.
Суд зауважує, що предметом спору у цій справі не є правильність установленого позивачу діагнозу «Шизофренія, параноїдна форма, безперервний перебіг, галюцинаторно-маячний синдром. Помірно виражений змішаний тип дефекту» чи визначення ступеня його придатності до військової служби. Позивач фактично не погоджується з визначеним ВЛК причинним зв`язком цього захворювання, наполягаючи на наявності обставин для застосування формулювання «Захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини».
Як встановлено судом, за результатами медичного огляду гарнізонною ВЛК НВМКЦ «ГВКГ», оформленого свідоцтвом про хворобу від 09.08.2023 №13992, щодо зазначеного захворювання позивача встановлено причинний зв`язок у формулюванні «Захворювання, НІ, не пов`язане з проходженням військової служби», а самого позивача визнано непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку.
Не погодившись із визначеним причинним зв`язком захворювання, позивач скористався передбаченим Положенням №402 механізмом перегляду постанови ВЛК та звернувся до Центральної військово-лікарської комісії. За результатами розгляду його звернення ЦВЛК прийняла постанову, оформлену витягом із протоколу від 06.02.2024 №826, якою причинний зв`язок захворювання залишено у формулюванні «Захворювання, НІ, не пов`язане з проходженням військової служби».
При цьому матеріалами справи підтверджено, що позивач у період проходження військової служби з 18.11.2022 по 08.03.2023 безпосередньо брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, перебуваючи у Донецькій області, Мар`їнській міській територіальній громаді.
Суд також враховує, що 08.03.2023, тобто в останній день документально підтвердженого періоду безпосередньої участі позивача у зазначених заходах, медичною документацією зафіксовано погіршення його психічного стану, після чого позивач перебував на стаціонарному лікуванні до 20.04.2023.
Крім того, за результатами медичного огляду 21.04.2023 ВЛК військової частини НОМЕР_2 встановила позивачу стан після перенесеної реакції на стрес (08.03.2023) у вигляді тривожно-депресивного розладу внаслідок тривалої психотравмуючої ситуації посттравматичного ґенезу та визначила причинний зв`язок цього захворювання у формулюванні «Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби».
Суд враховує, що зазначена постанова ВЛК стосується іншого діагнозу, ніж той, причинний зв`язок якого є предметом спору у цій справі. Водночас така обставина не позбавляє зазначений медичний документ доказового значення для оцінки динаміки психічного стану позивача у період проходження військової служби та повноти дослідження відповідачем відповідної медичної документації.
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що у подальшому стан здоров`я позивача став предметом додаткового психіатричного обстеження, за результатами якого йому встановлено діагноз «Шизофренія, параноїдна форма, безперервний перебіг, галюцинаторно-маячний синдром. Помірно виражений змішаний тип дефекту», а за наслідками огляду гарнізонною ВЛК позивача визнано непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку.
За такого нормативного регулювання та встановлених обставин суд вважає, що під час перегляду постанови гарнізонної ВЛК відповідач не міг обмежитися встановленням факту наявності психічного захворювання у позивача до призову на військову службу. З огляду на зміст підпунктів «ґ» та «е» пункту 21.5 Положення №402 дослідженню підлягало також питання впливу проходження військової служби на перебіг уже наявного захворювання та придатність позивача до військової служби, для з`ясування якого відповідач був наділений передбаченими підпунктом 2.3.4 пункту 2.3 розділу І Положення №402 повноваженнями.
У цьому контексті істотне значення мали наявні на час прийняття оскаржуваної постанови медичні документи щодо стану здоров`я позивача до призову та під час проходження військової служби, його стаціонарного лікування з 08.03.2023, постанова ВЛК від 21.04.2023 №3799, подальше встановлення іншого психіатричного діагнозу та визнання позивача непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку.
Водночас зі змісту постанови ЦВЛК від 06.02.2024 №826 не вбачається, яким чином відповідач оцінив зазначені обставини у контексті передбаченої підпунктом «е» пункту 21.5 Положення №402 умови щодо відсутності впливу військової служби на вже наявне захворювання та придатність особи до військової служби.
При цьому суд враховує, що постанову про визначення причинного зв`язку захворювання позивача у формулюванні «Захворювання, НІ, не пов`язане з проходженням військової служби» первинно прийнято гарнізонною ВЛК НВМКЦ «ГВКГ» за результатами медичного огляду від 31.07.2023 та оформлено свідоцтвом про хворобу від 09.08.2023 №13992.
Натомість 06.02.2024 за результатами звернення позивача щодо перегляду зазначеної постанови Центральною військово-лікарською комісією прийнято постанову №826, якою причинний зв`язок захворювання визначено у тому самому формулюванні - «Захворювання, НІ, не пов`язане з проходженням військової служби».
Отже, зазначення позивачем у першій позовній вимозі гарнізонної ВЛК НВМКЦ «ГВКГ» як органу, яким 06.02.2024 встановлено оспорюваний причинний зв`язок, не відповідає встановленим судом обставинам справи, оскільки постанову від 06.02.2024 №826 прийнято Центральною військово-лікарською комісією.
Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Враховуючи зміст заявлених позовних вимог, їх обґрунтування та характер спірних правовідносин, суд вважає, що належним предметом судового контролю у цій справі є постанова Центральної військово-лікарської комісії від 06.02.2024 №826 в частині визначення причинного зв`язку захворювання позивача.
Водночас суд ураховує, що питання встановлення діагнозу, визначення ступеня придатності до військової служби та медичної оцінки причинного зв`язку захворювання належать до спеціальної компетенції військово-лікарських комісій.
Верховний Суд у постанові від 26.02.2025 у справі №600/3273/22-а зауважив, що суди не наділені повноваженнями надавати власну оцінку правильності встановленого діагнозу та визначати ступінь придатності до військової служби, оскільки такі питання потребують спеціальних знань та належать до компетенції військово-лікарських комісій.
Разом із тим наведене не виключає судового контролю за рішеннями військово-лікарських комісій у частині дотримання ними вимог законодавства під час їх прийняття та відповідності таких рішень критеріям, визначеним частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Так, відповідно до пункту 3 частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Отже, у межах цієї справи суд не здійснює власної медичної оцінки захворювання позивача та не встановлює його причинного зв`язку із проходженням військової служби, а перевіряє, чи було відповідачем під час прийняття оскаржуваної постанови з`ясовано та враховано всі обставини, які відповідно до Положення №402 мають значення для визначення такого причинного зв`язку.
Застосовуючи наведений критерій до спірних правовідносин, суд враховує, що постанова ЦВЛК від 06.02.2024 №826 не містить мотивів, які б давали можливість встановити, яким чином відповідачем оцінено обставини проходження позивачем військової служби, медичну документацію щодо стану його здоров`я у відповідний період, факт стаціонарного лікування з 08.03.2023, постанову ВЛК від 21.04.2023 №3799, а також подальше встановлення іншого психіатричного діагнозу та визнання позивача непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку в контексті умов, визначених підпунктами «ґ» та «е» пункту 21.5 Положення №402.
При цьому суд повторно наголошує, що сам по собі факт виникнення захворювання до призову на військову службу не є достатнім для застосування формулювання «Захворювання, НІ, не пов`язане з проходженням військової служби», оскільки підпункт «е» пункту 21.5 Положення №402 передбачає також необхідність установлення того, що військова служба не вплинула на вже наявне захворювання та придатність особи до військової служби.
За таких обставин суд дійшов висновку, що постанова Центральної військово-лікарської комісії від 06.02.2024 №826 у частині визначення причинного зв`язку захворювання позивача не відповідає критерію обґрунтованості, встановленому пунктом 3 частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки її зміст не дає підстав для висновку про врахування відповідачем усіх обставин, які відповідно до Положення №402 мають значення для вирішення питання про причинний зв`язок захворювання позивача. Відтак постанова Центральної військово-лікарської комісії від 06.02.2024 №826 у зазначеній частині є протиправною та підлягає скасуванню.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України провести переогляд для перегляду висновку у частині причинного зв`язку захворювання з урахуванням п. «г» підпункту 21.5 пункту 21 розділ II Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Сил України, затвердженим наказом Міністра оборони України №402 від 14.08.2008 - «Захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини», коли захворювання, яке виникло до цього, у період служби у військових частинах і установах, які входять до складу діючої армії, досягло такого розвитку, що обмежує придатність або призводить до непридатності (у тому числі й тимчасової) до військової служби, суд зазначає таке.
Відповідно до частини третьої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
За правилами частини четвертої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Як установлено судом вище, визначення причинного зв`язку захворювання військовослужбовця належить до повноважень військово-лікарських комісій та передбачає дослідження і професійну оцінку медичних документів, обставин виникнення та перебігу захворювання, його впливу на придатність особи до військової служби, а також інших відомостей, що мають значення для прийняття відповідної постанови.
При цьому підпунктом 2.3.4 пункту 2.3 розділу І Положення №402 ЦВЛК надано повноваження, зокрема, витребовувати документи, необхідні для прийняття постанови про причинний зв`язок захворювання, запитувати додаткові відомості від військових частин та закладів охорони здоров`я, залучати відповідних медичних фахівців, направляти військовослужбовців на контрольне обстеження та медичний огляд, а також переглядати постанови ВЛК.
Отже, визначення конкретного обсягу заходів військово-лікарської експертизи, необхідних для вирішення питання про причинний зв`язок захворювання позивача, у тому числі необхідності проведення його повторного медичного огляду, належить до компетенції ЦВЛК.
Суд також ураховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 26.02.2025 у справі №600/3273/22-а, відповідно до яких суд не наділений повноваженнями самостійно оцінювати правильність установленого діагнозу та визначати ступінь придатності особи до військової служби, оскільки такі питання потребують спеціальних знань і належать до компетенції військово-лікарських комісій.
Відтак суд не вправі підміняти ЦВЛК та самостійно встановлювати наявність передбачених підпунктом «ґ» пункту 21.5 глави 21 розділу ІІ Положення №402 медичних передумов для визначення причинного зв`язку захворювання позивача у формулюванні «Захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини».
Водночас наведене не виключає необхідності врахування відповідачем під час повторного вирішення питання про причинний зв`язок захворювання позивача положень підпункту «ґ» пункту 21.5 Положення №402, на застосуванні якого наполягає позивач, у системному взаємозв`язку з іншими положеннями пункту 21.5 цього Положення та з урахуванням установлених судом обставин.
Судом у цій справі встановлено, що при прийнятті постанови від 06.02.2024 №826 відповідачем не наведено мотивів, які б давали можливість установити, яким чином при визначенні причинного зв`язку захворювання позивача оцінено обставини проходження ним військової служби та медичні документи щодо стану його здоров`я під час такої служби, зокрема у контексті передбачених підпунктами «ґ» та «е» пункту 21.5 Положення №402 умов.
За таких обставин, з метою ефективного відновлення порушеного права позивача, суд вважає належним способом захисту зобов`язання Центральної військово-лікарської комісії повторно розглянути питання щодо встановлення причинного зв`язку захворювання позивача з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.
При повторному розгляді відповідачу належить надати оцінку обставинам та документам, що мають значення для визначення причинного зв`язку захворювання позивача відповідно до пункту 21.5 Положення №402, у тому числі з`ясувати питання щодо впливу проходження військової служби на перебіг уже наявного захворювання та придатність позивача до військової служби. Водночас питання щодо необхідності проведення повторного медичного огляду, витребування додаткових документів, проведення додаткового обстеження чи вчинення інших передбачених Положенням №402 заходів підлягає вирішенню ЦВЛК у межах наданих їй повноважень.
Таким чином, позовна вимога в цій частині підлягає частковому задоволенню шляхом зобов`язання Центральної військово-лікарської комісії повторно розглянути питання щодо встановлення причинного зв`язку захворювання позивача з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.
Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.
Тобто, обов`язок доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень одночасно покладено на усіх учасників процесу.
Згідно з частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно із положеннями статті 75 Кодексу адміністративного судочинства України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому, в силу положень статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно із частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оцінивши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності та взаємозв`язку, з урахуванням установленого частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язку відповідача довести правомірність оскаржуваного рішення, суд доходить висновку, що відповідачем не доведено належними та достатніми доказами обґрунтованості постанови Центральної військово-лікарської комісії від 06.02.2024 №826 у частині визначення причинного зв`язку захворювання позивача у формулюванні «Захворювання, НІ, не пов`язане з проходженням військової служби».
За таких обставин суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову шляхом визнання протиправною та скасування постанови Центральної військово-лікарської комісії від 06.02.2024 №826 у частині визначення причинного зв`язку захворювання позивача та зобов`язання Центральної військово-лікарської комісії повторно розглянути питання щодо встановлення причинного зв`язку захворювання позивача з урахуванням правової оцінки та висновків суду, викладених у цьому рішенні. У задоволенні позовних вимог в іншій частині слід відмовити.

VI. Судові витрати.
Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до пунктів 12, 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» і такий фактично не сплачувався, відсутні підстави для вирішення питання щодо судових витрат відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Керуючись статтями 9, 73-78, 90, 132, 139, 143, 242-246, 255, 260-263, 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України (01133, м. Київ, вул. Госпітальна, 16, код ЄДРПОУ 08356179) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково. 
2. Визнати протиправною та скасувати постанову Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України від 06 лютого 2024 року №826 у частині визначення причинного зв`язку захворювання ОСОБА_1 у формулюванні «Захворювання, НІ, не пов`язане з проходженням військової служби».
3. Зобов`язати Центральну військово-лікарську комісію Міністерства оборони України (01133, м. Київ, вул. Госпітальна, 16, код ЄДРПОУ 08356179) повторно розглянути питання щодо встановлення причинного зв`язку захворювання ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.
4. У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Жук Р.В.