Справа № 454/2261/26	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2026 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:
головуючого - судді Веремчук О. А. ,
за участю секретаря Баран О.Я.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сокалі, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, 
в с т а н о в и в:

Позивач звернулася в суд з позовом та просить визнати за нею за набувальною давністю на право власності на квартиру АДРЕСА_1 Свої вимоги мотивує наступним.
Відповідачка по справі є дочкою позивачки. 
23 лютого 1994 року Приватизаційним органом Сокальської міської ради Львівської області з державного житлового фонду, вказану квартиру було передано у спільну часткову власність сім`ї з чотирьох осіб, а саме: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . ОСОБА_5 по 1/4 ідеальній частині кожному. 
Після укладення шлюбу в жовтні 1994 року відповідачка поїхала на заробітки, а згодом змінила своє місце проживання, залишившись зареєстрованою в квартирі АДРЕСА_1 . З часом зв`язок між позивачкою та відповідачкою майже втратився та лише періодично вони спілкувалися, проте відповідачка не відвідувала батьків, не надавала їм матеріальної та моральної підтримки. 
Син позивачки ОСОБА_5 після одруження та будівництва ним власного житлового будинку у с. Переспа Сокальського р-ну Львівської області подарував свою частку квартири матері та перейшов проживати в будинок АДРЕСА_2 , скасувавши свою реєстрацію у м. Сокаль.
Договір дарування 1/4 частини квартири посвідчено Сокальською Державною нотаріальною конторою Львівської області 13 січня 1997 року за реєстром № 38 і зареєстрованого в КП «Червоноградське МБТІ» 20 квітня 1997 року, реєстраційний номер № 32294750.
З вказаного часу позивачка залишилася проживати у вказаній квартирі вдвох із чоловіком та проживає у ній по даний час. 
З віком здоров`я позивачки та її чоловіка погіршилося, з огляду на це під час чергової розмови з відповідачкою позивачка запропонувала подарувати їй вказану квартиру взамін на здійснення догляду і проживання дочки з ними. 
Відповідачка погодилася та уповноважила брата ОСОБА_5 прийняти від її імені та на її ім`я в дар квартиру АДРЕСА_1 . Договір дарування 3/4 квартири укладено тринадцятого квітня 2011 року , посвідчено приватним нотаріусом Сокальського районного нотаріального округу Сироїд Г.І. та зареєстровано в реєстрі за № 1039.
З часу укладення вказаного Договору відповідачка взагалі припинила спілкування з батьками, в квартирі не проживає, не несе витрат по її утриманню, не сплачує комунальні послуги, не користується нею як житлом, зв`язок із нею втрачено. 
Позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутності.
Відповідач в судове засідання не прибула.
На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши докази по справі, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
23 лютого 1994 року Приватизаційним органом Сокальської міської ради Львівської області з державного житлового фонду, вказану квартиру було передано у спільну часткову власність сім`ї з чотирьох осіб, а саме: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . 
Відповідно до договору дарування 1/4 частини квартири посвідчено Сокальською Державною нотаріальною конторою Львівської області 13 січня 1997 року за реєстром № 38 і зареєстрованого в КП «Червоноградське МБТІ» 20 квітня 1997 року, реєстраційний номер № 32294750 становлено, що ОСОБА_5 подарував свою частку квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1 .
Згідно договору дарування 3/4 квартири укладено тринадцятого квітня 2011 року , посвідчено приватним нотаріусом Сокальського районного нотаріального округу Сироїд Г.І. та зареєстровано в реєстрі за № 1039 встановлено, що ОСОБА_5 від імені ОСОБА_2 прийняв від її імені та на її ім`я в дар від ОСОБА_6 та ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 .
Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
У відповідності до ч.1 ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України.
Як роз`яснено в п.13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статтей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.
Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.
Разом з цим в п.п.9, 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.
При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:
- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;
- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;
- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).
Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.
Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).
В судовому засіданні встановлено, що з часу укладення договору дарування, з квітня 2011 року відповідачка взагалі припинила спілкування з батьками, в квартирі не проживає, не несе витрат по її утриманню, не сплачує комунальні послуги, не користується нею як житлом, зв`язок із нею втрачено. На даний час позивачці не відома жодна інформація щодо відповідачки, оскільки вони перестали спілкуватися між собою орієнтовно в 2011 році та вже більше 15 років не підтримують будь-яких відносин. Позивачка іншого житла не має, зареєстрована та постійно проживає в квартирі, залишилася проживати в ній і після дарування квартири відповідачці, відкрито, безперервно, безперешкодно користується всією квартирою як одноособовий власник, сплачує комунальні послуги, проводять поточні ремонти та покращення цілої квартири впродовж п`ятнадцяти років.
Натомість відповідачка втратила зв`язок із вказаною квартирою як з житлом та не використовує своє право власності на неї, оскільки не володіє, не користується, не розпоряджається нею, не несе витрати по її утриманню та збереженню її житлового стану.
Таким чином, судом встановлено, що позивач з 2011 року відкрито користується та є одноособовим володільцем квартири АДРЕСА_1 по даний час. 
З врахуванням зазначеного, суд визнає позов підставним.
Керуючись ст.ст. 12, 81, 263-265 ЦПК України, суд 

в и р і ш и в:

Позов задовольнити. 
Визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на право власності на квартиру АДРЕСА_1 . 
Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Апеляційного суду Львівської області.
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину рішення воно може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП – НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП – НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 . 

Головуючий: О. А. Веремчук