ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

29 липня 2026 року
м. Київ

справа № 456/6032/24

провадження № 61-14226св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д. 
суддів: Гулейкова І. Ю., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Шиповича В. В.,

учасники справи:
заявник - ОСОБА_1 ,
заінтересовані особи:  ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 03 червня 2025 року у складі судді Яніва Н. М. та постанову Львівського апеляційного суду від 09 жовтня 2025 року у складі колегії суддів: Савуляка Р. В., Мікуш Ю. Р., Приколоти Т. І.,

ВСТАНОВИВ: 

1. Описова частина

Короткий зміст вимог заяви

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_2 ), Міністерство оборони України, про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання членом сім`ї загиблого військовослужбовця.

Заява мотивована тим, що вона є бабусею ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Його батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , яка є її донькою. Батьки ОСОБА_2 загинули  ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Після смерті батьків вона стала його опікуном, замінила йому батьків, виховувала його як сина та була єдиним членом його сім`ї. Вони з ОСОБА_2 проживали разом за адресою:  АДРЕСА_1 , починаючи з липня 1997 року, вели спільний побут, мали взаємні права та обов`язки.

З досягненням повноліття ОСОБА_2 продовжив проживати разом із нею за вказаною адресою, піклувався про неї, частково утримував.

ІНФОРМАЦІЯ_5 поблизу населеного пункту Спірне Бахмутського району Донецької області у бою за Батьківщину, загинув її онук - старший солдат, стрілець 1 десантно-штурмового відділення 2 десантно-штурмового взводу 1 десантно-штурмової роти 1 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Після загибелі онука, вона займалася його похованням.

09 липня 2023 року вона звернулася до ІНФОРМАЦІЯ_6 із заявою та документами про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю загиблого військовослужбовця. Проте подані нею документи були повернуто на доопрацювання у зв`язку із відсутністю документів на підтвердження того, що заявниця була членом сім`ї загиблого.

Посилалася на те, що встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання членом сім`ї загиблого військовослужбовця необхідне їй для реалізації права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із смертю загиблого військовослужбовця.

Ураховуючи наведене,  ОСОБА_1 просила суд встановити факт її спільного проживання з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_5 , однією сім`єю до дня його смерті за адресою: АДРЕСА_1 , та визнати її членом сім`ї онука - загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 .

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 03 червня 2025 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 09 жовтня 2025 року, заяву ОСОБА_1 задоволено.
Встановлено факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , однією сім`єю до дня його смерті за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнано ОСОБА_1 членом сім`ї онука - загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 .

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання членом сім`ї загиблого військовослужбовця, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив із того, що заявниця, яка є рідною бабою загиблого, раніше опікуном ОСОБА_2 , особою, яка замінила йому батьків та єдиним членом його сім`ї, довела належними та допустимими доказами факт проживання однією сім`єю із загиблим онуком за однією адресою, ведення спільного побуту, наявність у них взаємних прав та обов`язків. Суди врахували, що онук та бабуся проживали разом, вели спільний побут, ОСОБА_1 опікувалася онуком після смерті його батьків, до його повноліття, а згодом, доглядати за бабусею почав ОСОБА_2 , який проживав разом з нею, займався господарством, купляв продукти харчування, ліки, оплачував комунальні послуги, дбав про добробут у будинку.

Суди зазначили, що встановлення цього факту має для заявниці юридичне значення та необхідне їй для оформлення соціально-економічних прав.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд вважав, що висновки районного суду відповідають обставинам справи та нормам матеріального права, а суд дав належну оцінку доказам та доводам заяви ОСОБА_1 .

Суди застосували норми Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), Сімейного кодексу України (далі - СК України), Законів України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про військовий обов`язок і військову службу», відповідну судову практику Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду у побідних справах.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі Міністерство оборони України, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 03 червня 2025 року, постанову Львівського апеляційного суду від 09 жовтня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовити.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції та рух справи

У листопаді 2025 року касаційна скарга Міністерства оборони України надійшла до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 24 листопада 2025 року у задоволенні клопотання заявника про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги відмовлено, касаційну скаргу Міністерства оборони України залишено без руху з наданням строку на усунення недоліків. Зазначено строк виконання ухвали, а також попереджено про наслідки її невиконання.

Ухвалою Верховного Суду від 09 грудня 2025 року Міністерству оборони України продовжено строк для усунення недоліків, зазначених в ухвалі Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 24 листопада 2025 року. Зазначено строк виконання ухвали та попереджено про наслідки її невиконання.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 грудня 2025 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі; витребувано цивільну справу із суду першої інстанції та роз`яснено учасникам справи право подати відзив на касаційну скаргуякий за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України.

У лютому 2026 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 липня 2026 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга Міністерства оборони України мотивована тим, що суди попередніх інстанцій зробили помилкові висновки про задоволення заяви  ОСОБА_1 , оскільки заявниця не довела належними, допустимими доказами факт її спільного проживання із  ОСОБА_2 однією сім`єю, ведення ними спільного господарства, наявності у них спільного бюджету, спільних витрат, взаємних прав та обов`язків.

Надані заявником докази не встановлюють факт ведення спільного побуту ОСОБА_1 із загиблим онуком, наявність між ними взаємних прав та обов`язків у розумінні статті 3 СК України, за відсутності яких факт спільного проживання не може свідчити про те, що мали місце усталені відносини, які притаманні сім`ї.

Вважає, що ОСОБА_1 не входить до чітко визначеного переліку осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Підставою касаційного оскарження зазначених судових рішень Міністерство оборони України вказує неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме, застосування апеляційним судом норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 712/7830/16-ц, що передбачено пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу.

У січні 2026 року представник ОСОБА_1 - адвокат Рабінович М. П., подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просив залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки вони є законними і обґрунтованими, суди правильно застосували норми матеріального та процесуального права відповідно до встановлених фактичних обставин справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Стрийського району Львівської області 19 липня 1994 року (том 1, а. с. 21).

Батьки  ОСОБА_2 померли ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копіями свідоцтв про смерть (том 1, а. с. 22; 23).

ОСОБА_1 є матір`ю    ОСОБА_5 та, відповідно, бабою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 СК України від 25 жовтня 2022 року № 00037283170 (том 1, а. с. 31).

Рішенням виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області від 24 липня 1997 року «Про призначення опікуна неповнолітньому  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 » призначено неповнолітньому ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , опікуна в особі його бабусі -  ОСОБА_1 і зобов`язано її сумлінно виконувати обов`язки опікуна (том 1, а. с. 28).

Рішенням опікунської ради при Стрийському міськвиконкомі Львівської області від 16 лютого 1998 року залишено в силі рішення опікунської ради від 23 липня 1997 року та рішення міськвиконкомувід 24 липня 1997 року № 238 «Про призначення опікуна неповнолітньому ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 » і згоди на усиновлення дитини ОСОБА_6 сім`єю ОСОБА_7 не надано (том 1, а. с. 29).

05 липня 2022 року старший солдат, стрілець 1 десантно-штурмового відділення 2 десантно-штурмового взводу 1 десантно-штурмової роти 1 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , 1994 року народження, загинув поблизу населеного пункту Спірне Бахмутського району Донецької області у бою за Батьківщину, що підтверджується сповіщенням сім`ї (близьких родичів) померлого (загиблого) від 05 липня 2022 року № 9541 та свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Стрию Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) 12 липня 2022 року (том 1, а. с. 16-17; 20).

Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть від 06 липня 2022 року № 805/2022, виданого Відділом судово-медичної експертизи трупів Львівського району Львівським бюро судово-медичної експертизи та витягу з протоколу засідання 16 Регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця (протокол від 07 грудня 2022 року № 1924) причиною смерті старшого солдата ОСОБА_2 є множинні осколкові поранення тіла. Ушкодження внаслідок військових дій від вибухів осколків (том 1, а. с. 18; 19).

Згідно зі свідоцтвом про поховання від 13 липня 2022 року № 358 ОСОБА_1 здійснила поховання ОСОБА_2 (том 1, а. с. 27).

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Стрийському об`єднаному управлінні ПФУ в Львівській області та отримує пенсію за віком. Інших доходів ОСОБА_1 немає, що підтверджується довідкою про доходи від 01 серпня 2022 року № 2329 6020 2833 4317 (том 1, а. с. 35).

Згідно з довідкою, виданою Управлінням соціального захисту населення Стрийської міської ради Стрийського району Львівській області від 05 серпня 2022 року № 1171 ОСОБА_1 не перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення як одержувач будь-якого виду соціальної допомоги (том 1, а. с. 34).

Довідкою про склад сім`ї Комунального підприємства «Управляюча компанія «Комфортний Стрий» від 11 серпня 2022 року № 924, виданої на підставі акту від 10 серпня 2022 року № 155, підтверджується факт того, що ОСОБА_8 разом із онуком - ОСОБА_2 , 1994 року народження, разом проживали до дня його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_5 в квартирі АДРЕСА_1 (том 1, а. с. 32; 33).

09 липня 2023 року  ОСОБА_1 звернулася до ІНФОРМАЦІЯ_6  із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 , який помер  ІНФОРМАЦІЯ_5 , оскільки є членом його сім`ї.

Відповідно до витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 03 листопада 2023 року № 20/д комісія дійшла висновку про повернення ОСОБА_8 документів на доопрацювання з огляду на ненадання заявником документів, у тому числі, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, який би відносив заявницю до членів сім`ї загиблого військовослужбовця, визначених статтею 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» (том 1, а. с. 37).

У судовому засіданні суду першої інстанції була допитана як свідок ОСОБА_9 , яка є колишньою сусідкою ОСОБА_1 та директоркою гімназії, у якій навчався ОСОБА_2 , яка повідомила, що ОСОБА_1 разом із онуком -  ОСОБА_2 проживали разом за адресою: АДРЕСА_1 . Після того, як батьки ОСОБА_2 загинули, коли йому виповнилося 3 роки, його опікуном була бабуся, інших членів сім`ї не було. Після закінчення школи ОСОБА_2 навчався у коледжі, потім працював у Відділі надзвичайних ситуацій. Свідок повідомила, що ОСОБА_2 піклувався про ОСОБА_1 , купляв продукти харчування, ліки для неї.

Допитана в суді першої інстанції як свідок ОСОБА_10 , яка є сусідкою  ОСОБА_1 , повідомила про те, що  ОСОБА_2 став сиротою у ранньому віці, а тому ним опікувалася бабуся, з якою він проживав увесь час після смерті батьків. Після того, як ОСОБА_11 працевлаштувався, вже він почав опікуватися своєю бабусею. ОСОБА_1 завжди при зустрічі говорила, що господарством займається онук ОСОБА_12 , він утримує будинок, допомагає фінансово, оплачує комунальні послуги, купляв меблі та побутову техніку в будинок.

У судовому засіданні суду першої інстанції була допитана свідок ОСОБА_13 (колишня сусідка  ОСОБА_1 ), яка повідомила, що ОСОБА_2 проживав за адресою: АДРЕСА_1 спочатку з батьками, а після їх смерті - його вихованням займалися дідусь та бабуся - ОСОБА_1 . Після того як ОСОБА_11 подорослішав, він почав опікуватися бабусею, вони весь час проживали разом та спільно вели господарство, проживали як одна сім`я.

2. Мотивувальна частина 

Позиція Верховного Суду

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Касаційна скарга Міністерства оборони України задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду відповідають, а доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Порядок розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в порядку окремого провадження, визначений главами 1 і 6 розділу ІV ЦПК України.

Окреме провадження є видом непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових прав чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України).

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частиною сьомою статті 19 ЦПК України передбачено, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав та інтересів заявника (див.: постанову Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17).

Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом, тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Найбільш важливі з точки зору суспільного буття особи юридичні факти, які підлягають визнанню в судовому порядку, визначені у частині першій статті 315 ЦПК України.

Частиною першою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Щодо інших юридичних фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, то їх може бути встановлено в судовому порядку, за умов, передбачених частиною другою статті 315 ЦПК України - якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:
- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету його встановлення;
- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право;
- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;
- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

З таких критеріїв виходила Велика Палата Верховного Суду у постановах: від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 та від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22.

При розгляді цивільних справ суди встановлюють факти, що мають юридичне значення, передбачені частиною першою статті 315 ЦПК України або інші факти, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення, в порядку окремого провадження, якщо встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне (див.: пункт 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 лютого 2026 року у справі № 308/17634/23 (провадження № 14-40цс25)).

У справі, що переглядається,  ОСОБА_1 (баба) звернулася до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання членом сім`ї військовослужбовцяОСОБА_2 (онука), загиблого ІНФОРМАЦІЯ_5 , з метою реалізації свого права на відповідні пільги та виплати.

Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Стаття 46 Конституції України передбачає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Положеннями частини першої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно із цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби.

У статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» зазначено осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, а саме: у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).

Згідно з пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (у редакції, чинній на час смерті онука заявниці) сім`ям загиблих осіб, зазначених у пунктах 1-1-2 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога у розмірі 15 000 000 грн, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», крім громадян російської федерації або республіки білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору.

В абзаці першому частини другої статті 3 СК України встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства (частина четверта статті 3 СК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що «згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї» членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки».

У постанові Верховного Суду від 07 лютого 2024 року у справі № 383/821/22 (провадження № 61-5935св23) зазначено, що предметом доказування під час розгляду справ про встановлення факту проживання однією сім`єю є, передусім, сукупність обставин, що згідно із законом складають основні ознаки сім`ї: спільне проживання, пов`язаність спільним побутом, наявність взаємних прав та обов`язків, що визначено частиною другою статті 3 СК України, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом, і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 27 березня 2024 року у справі № 344/6751/22 (провадження № 61-671св23).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У справі, яка є переглядається Верховним Судом, судами попередніх інстанцій було встановлено, що  ОСОБА_1 та загиблий  ОСОБА_2 є рідними бабою та онуком, які проживали за однією адресою, вели спільне господарство, мали взаємні права та обов`язки, що підтверджується як доказами, наявними у матеріалах справи, так і показаннями свідків, які у своїй сукупності дають підстави для висновку щодо проживання ОСОБА_1 та загиблого  ОСОБА_2 однією сім`єю.

Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, визначився з характером правовідносин між сторонами та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку, що факт спільного проживанняОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю, ведення спільного господарства та існування в них спільних прав і обов`язків мав місце до дня смерті останнього - ІНФОРМАЦІЯ_5 , а тому заява підлягає задоволенню, внаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

При вирішенні спору суди надали належну правову оцінку належності, допустимості та достовірності кожного доказу окремо, а також достатності й взаємному зв`язку доказів у їх сукупності. Вони обґрунтовано взяли до уваги кровне споріднення позивачки із загиблим та те, вона була його опікуном ОСОБА_2 , особою, яка замінила йому батьків та єдиним членом його сім`ї, а також показання свідків, які у своїй сукупності підтверджують факт спільного проживання заявниці та загиблого однією сім`єю і ведення спільного господарства.

Висновки судів попередніх інстанцій, з урахуванням встановлених у цій справі фактичних обставин, не суперечать висновкам Верховного Суду, на які посилається заявник у касаційній скарзі.

Більше того, оскільки наведені в касаційній скарзі доводи були предметом дослідження й оцінки судом апеляційної інстанції, який з дотриманням вимог статей 367, 368 ЦПК України перевірив їх та обґрунтовано спростував, на переконання Верховного Суду, відсутні підстави повторно відповідати на ті самі аргументи заявника.

Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів попередніх інстанцій та не дають підстав вважати, що суди порушили норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник, по своїй суті зводяться до переоцінки доказів та встановлення обставин, які не були встановлені судами, що в силу положень статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (див.: постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18)).

Ураховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки судами попередніх інстанцій належно досліджено всі зібрані у справі докази та надано їм правильну правову оцінку, отже, спір вирішено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

Оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду - без змін.

Щодо судових витрат

Згідно з підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 03 червня 2025 року та постанову Львівського апеляційного суду від 09 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: | І. Ю. Гулейков   Г. В. Коломієць   Р. А. Лідовець   В. В. Шипович