ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 липня 2026 року
м. Київ
справа № 489/930/21
провадження № 61-373св26
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Сердюка В. В., Шиповича В. В. (суддя-доповідач),
учасники справи:
заявник (боржник) -  ОСОБА_1 ,
суб`єкт оскарження - головний державний виконавець Інгульського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шелегей Тетяна Валентинівна,
стягувач - ОСОБА_2 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Петровський Дмитро Олександрович, на постанову Миколаївського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Самчишиної Н. В., Коломієць В. В., Серебрякової Т. В., від 08 грудня 2025 року,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст скарги
1. У вересні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на бездіяльність головного державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі - Інгульський ВДВС) 
Шелегей Т. В.
2. Скарга обґрунтована тим, що на виконанні у державного виконавця знаходиться судовий наказ у справі № 489/930/21, виданий Ленінським районним судом м. Миколаєва 18 лютого 2021 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей, на підставі якого відкрито виконавче провадження 
№ НОМЕР_6.
3. 01 листопада 2024 року у виконавчому провадженні державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника.
4. Боржник у 2022-2025 роках мав заборгованість зі сплати аліментів у вказаному виконавчому провадженні, яка станом на 30 липня 2025 року погашена.
5. При цьому, боржник ніколи не ухилявся від сплати аліментів та щомісячно їх сплачував. Починаючи з грудня 2021 року сплачував по 
2 512,56 грн, що відповідало судовому наказу на початок виконавчого провадження. Втім, він не врахував поступове збільшення розміру заробітної плати і продовжував сплачувати аліменти у тому ж розмірі. Виявивши наявність заборгованості по аліментам, у грудні 2022 року, листопаді 2024 року та липні 2025 року здійснив збільшені платежі для погашення заборгованості, що призвело до повної відсутності заборгованості з липня 2025 року.
6. У зв`язку із цим, 13 серпня 2025 року звернувся до ВДВС із заявою про зняття арешту з майна. Однак арешт знято не було.
7. Заявник вважає, що внаслідок протиправної бездіяльності посадових осіб органу державної виконавчої служби, яка полягає у не знятті арешту з його майна, він обмежений у користуванні та розпорядженні своїм майном, зокрема автомобілями Mitsubishi Outlander, 2013 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , Volkswagen Passat, 2014 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , та квартирою 
АДРЕСА_1 . Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд:
- визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Інгульського ВДВС Шелегей Т. В. у виконавчому провадженні № НОМЕР_6, яка полягає у невжитті заходів щодо зняття арешту з усього рухомого і нерухомого майна боржника ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № НОМЕР_6;
- зобов`язати державного виконавця Інгульського ВДВС Шелегей Т. В. прийняти постанову про зняття арешту з усього рухомого і нерухомого майна боржника ОСОБА_1 та заборон на його відчуження.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
9. Ухвалою Інгульського районного суду м. Миколаєва, у складі судді Коваленка І. В., від 14 жовтня 2025 року скаргу ОСОБА_1 задоволено. Визнано противоправною бездіяльність головного державного виконавця Інгульського ВДВС Шелегей Т. В. у невжитті заходів із зняття арешту з майна боржника ОСОБА_1 , у зв`язку з відсутністю у нього заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № НОМЕР_6. Зобов`язано головного державного виконавця Інгульського ВДВС Шелегей Т. В. зняти арешт з майна боржника ОСОБА_1 та заборон на його відчуження, накладеного у виконавчому провадженні № НОМЕР_6 постановою про арешт майна боржника від 01 листопада 2024 року.
10. Суд першої інстанції, з огляду на відсутність заборгованості зі сплати аліментів та отримання боржником постійного доходу у вигляді заробітної плати, вважав, що подальше збереження арешту, накладеного державним виконавцем на майно боржника є порушенням прав заявника на користування та розпорядженням своїм майном, оскільки у цьому випадку наявні передумови для скасування арешту, передбачені пунктом 7 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», а саме погашення боржником заборгованості із сплати періодичних платежів та існування іншого способу забезпечення виконання рішення ніж звернення стягнення на майно (відрахування із фактичного заробітку (доходу) на підставі постанови виконавця).
Короткий зміст постанови апеляційного суду
11. Постановою Миколаївського апеляційного суду від 08 грудня 2025 року апеляційну скаргу Інгульського ВДВС задоволено. Ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14 жовтня 2025 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1 . 
12. Колегія суддів виходила за того, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення, а тому наявними мають бути гарантії його виконання до досягнення дітьми повноліття.
13. Боржник має постійний офіційний дохід з грудня 2024 року. Проте відомості про місце роботи та отриманий ним дохід, а також відомості про часткове самостійне виконання рішення він державному виконавцю не надавав.
14. За обставин цієї справи ОСОБА_1 визнав наявну у нього заборгованість зі сплати аліментів та погодився з визначеною державним виконавцем сумою боргу, сплативши її.
15. Колегія суддів вважала обґрунтованими доводи апеляційної скарги, що встановлені обставини не можуть гарантувати того, що в подальшому до повноліття дітей заборгованість не виникне знову, а поточна відсутність заборгованості зі сплати аліментів не є самостійною підставою для зняття арешту з майна.
16. За відсутності іншого способу забезпечення виконання судового наказу про стягнення періодичних платежів, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність правових підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 .
Короткий зміст вимог касаційної скарги
17. У касаційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Петровський Д. О., просить скасувати постанову Миколаївського апеляційного суду від 08 грудня 2025 року, залишивши в силі ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14 жовтня 2025 року.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
18. 08 січня 2026 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Петровський Д. О., подав касаційну скаргу на постанову Миколаївського апеляційного суду від 08 грудня 2025 року у справі № 489/930/21.
19. Ухвалою Верховного Суду від 27 січня 2026 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 ,витребувано із суду першої інстанції матеріали справи № 489/930/21, які у лютому 2026 року надійшли до Верховного Суду.
20. Ухвалою Верховного Суду від 22 червня 2026 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
21. Підставою касаційного оскарження судового рішення заявник зазначає неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права під час вирішення скарги про визнання неправомірною бездіяльності державного виконавця.
22. Вказує, що за відсутності заборгованості зі сплати аліментів та наявності в нього доходу відпала потреба у продовженні арешту майна боржника.
23. Добровільне погашення заборгованості та періодична сплата аліментів є підставою для зняття арешту. Подальший арешт майна не забезпечує справедливий баланс між несприятливими наслідками для прав та інтересів боржника і цілями, на досягнення яких спрямований арешт майна.
24. Звертає увагу, що стягнення аліментів забезпечено зверненням стягнення на його заробітну плату, а за відсутності заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, подальше існування арешту порушує його права, як власника майна.
25. Наголошує, що за обставин цієї справи відсутні підстави вважати, що боржником буде допущено прострочення виконання судового рішення у майбутньому.
26. Крім того, у державного виконавця з листопада 2024 року були наявні відомості про місце роботи боржника та його заробітну плату, проте у 2025 році державний виконавець протиправно здійснив нарахування заборгованості по аліментах, виходячи із середньої заробітної плати працівника по відповідній місцевості. У подальшому перерахунок заборгованості здійснено на підставі відомостей про заробітну плату боржника, а не виходячи з погашення простроченої заборгованості з аліментів.
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу 
27. У лютому 2026 року Інгульський ВДВС подав відзив на касаційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість постанови апеляційного суду, просив касаційну скаргу залишити без змін. Вказує, що у разі зняття арешту зі всього майна відсутні гарантії того, що боржник продовжить працювати та отримувати постійний дохід. Сплата у певний період заявником аліментів, після того, як він допустив наявність заборгованості, 
не свідчить про те, що виконання рішення є забезпеченим в іншій спосіб, 
ніж звернення стягнення на майно боржника у розумінні пункту 7 
частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження». 
В умовах військового стану в Україні жодне майно боржника не може виступати, як забезпечення виконання рішення суду про стягнення аліментів в іншій спосіб, ніж звернення стягнення на таке майно. Зауважує, що починаючи з дати відкриття виконавчого провадження боржник ніде не працював, а працевлаштувався лише після вчинення державним виконавцем дій примусового характеру.
Обставини справи, встановлені судами
28. На виконанні державного виконавця Шелегей Т. В. перебуває виконавче провадження № НОМЕР_6 з примусового виконання судового наказу 
№ 2-н/489/208/21 (489/930/21), виданого 13 квітня 2021 року Ленінським 
(на теперішній час - Інгульським) районним судом м. Миколаєва про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь стягувача - ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей: дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно, починаючи з 17 лютого 2021 року та до досягнення ОСОБА_3 повноліття, в подальшому на утримання ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та до досягнення ним повноліття.
29. Виконавче провадження відкрито 14 квітня 2021 року.
30. 05 листопада 2024 року державним виконавцем Шелегей Т. В., виходячи із середньої заробітної плати працівника для відповідної місцевості, визначена заборгованість по аліментам, загальна сума якої склала 196 057,40 грн.
31. 01 листопада 2024 року державним виконавцем Шелегей Т. В. винесено постанови про арешт коштів боржника та про арешт майна боржника.
32. 01 листопада 2024 року державним виконавцем Шелегей Т. В. винесено постанову про розшук майна боржника, якою оголошено у розшук транспорті засоби: 1) VOLKSWAGEN, реєстраційний номер НОМЕР_3 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_4 ; 2) MITSUBISHI, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_5 .
33. 01 листопада 2024 року державним виконавцем Шелегей Т. В. внесено відомості про боржника до Єдиного реєстру боржників.
34. 04 листопада 2024 року до Інгульського ВДВС надійшла заява боржника із квитанцією про сплату аліментів та довідкою про доходи.
35. 07 листопада 2024 року державним виконавцем проведено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню № НОМЕР_6 з урахуванням вказаних квитанцій та довідки про доходи, згідно з яким станом на 07 листопада 2024 року у ОСОБА_1 заборгованість зі сплати аліментів відсутня та цього ж дня винесено постанову про зняття арешту з коштів, а також постанову про зняття майна з розшуку, якою знято з розшуку транспорті засоби: 1) VOLKSWAGEN, реєстраційний номер НОМЕР_3 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_4 ; 2) MITSUBISHI, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_5 .
36. 28 липня 2025 року державним виконавцем проведено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженню № НОМЕР_6, згідно з яким заборгованість зі сплати аліментів складала 36 022 грн, виходячи із середньої заробітної плати працівника для відповідної місцевості
37. 30 липня 2025 року до Інгульського ВДВС надійшла заява боржника із квитанцією про сплату аліментів та довідкою про доходи. Того ж дня державним виконавцем складено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню № НОМЕР_6 з урахуванням квитанцій та довідки про доходи боржника, згідно з яким заборгованість зі сплати аліментів станом на 30 липня 2028 року у ОСОБА_1 відсутня.
38. Листом від 13 серпня 2025 року державний виконавець повідомила боржника, що підстави для зняття арешту з його майна відсутні.
39. Згідно з довідкою про доходи ТОВ «Елікатний смак» від 29 липня 2025 року № 148 боржник працює у цьому товаристві на посаді менеджера із зовнішньоекономічної діяльності та його нарахована заробітна плата з грудня 2024 року по червень 2025 рік склала 68 218,04 грн.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
40. Згідно із частинами першою-другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
41. Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
42. Відповідно до статті 4471 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.
43. Згідно з частиною другою статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд скасовує оскаржувані рішення та визнає оскаржувані дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
44. Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження»).
45. Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).
46. Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є:
- звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;
- звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника.
47. Частиною другою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за наявності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.
48. Відповідно до частини першої статі 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця).
49. За змістом статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.
50. Пунктом 7 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.
51. У постановах Верховного Суду від 31 січня 2018 року у справі №336/61690/17, від 22 квітня 2021 року у справі №742/819/20, від 28 квітня 2021 року у справі №577/4889/19, від 20 грудня 2021 року у справі №646/7134/19, від 26 травня 2021 року у справі №490/6309/16 зроблено правовий висновок про те, що за змістом пункту 7 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» таке забезпечення виконання рішення, яким передбачено стягнення періодичних платежів, зокрема аліментів, має бути реальним, а не декларативним.
52. Отже, за наявності заборгованості по аліментах, а також при неможливості забезпечити виконання судового рішення у інший спосіб, підстави для зняття арешту з майна боржника відсутні.
53. Однак у розглядуваній справі встановлено, що заборгованість зі сплати аліментів відсутня, а боржник отримує постійний дохід у вигляді заробітної плати.
54. Крім того, після погашення ОСОБА_1 заборгованості, державний виконавець виключив відомості про нього з Єдиного реєстру боржників, скасував арешт коштів боржника і припинив розшук транспортних засобів, але залишив під арештом його майно.
55. За встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що подальше збереження арешту, накладеного державним виконавцем на майно боржника, є порушення прав останнього, оскільки у цьому випадку наявні передумови для скасування арешту, передбачені пунктом 7 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», а саме погашення боржником заборгованості зі сплати періодичних платежів та існування іншого способу забезпечення виконання рішення ніж звернення стягнення на майно (відрахування з його заробітку за постійним місцем роботи).
56. Подібних висновків дійшов Верховний Суд в ухвалі від 05 травня 
2025 року у справі № 754/598/22.
57. Апеляційний суд, скасовуючи ухвалу суду першої інстанції про задоволення скарги, не врахував, що сама лише можливість виникнення заборгованості у майбутньому не може бути підставою для арешту майна боржника до досягнення дітьми повноліття, тобто до 2035 року.
58. Крім того у випадку, якщо боржник буде вчиняти щодо свого майна фраудаторні правочини, спрямовані на шкоду інтересам кредитора (стягувача у виконавчому провадженні) та штучне створення ситуації своєї неплатоспроможності, стягувач та/або виконавець не позбавлені права оспорювати ці правочини в судовому порядку (див. наприклад постанову Великої Палати Верховного Суду від 10 вересня 2025 року у справі № 367/252/24, постанову Верховного Суду від 13 березня 2025 року у справі № 159/5846/23).
59. Згідно зі статтею 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
60. З огляду на те, що законна та обґрунтована ухвала суду першої інстанції була помилково скасована апеляційним судом, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для задоволення касаційної скарги та скасування постанови апеляційного суду із залишенням в силі ухвали суду першої інстанції.
Керуючись статтями 400, 409, 413, 416 ЦПК України ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Петровський Дмитро Олександрович, задовольнити.
2. Постанову Миколаївського апеляційного суду від 08 грудня 2025 року скасувати, залишивши в силі ухвалу Інгульського районного суду м. Миколаєва від 14 жовтня 2025 року.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий Судді: 	Є. В. Синельников О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Сердюк В. В. Шипович