ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

13 липня 2026 року 	м. Ужгород	№ 260/380/26 	
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ващиліна Р.О., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮМАКС ХАБ» до Львівської митниці про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮМАКС ХАБ» звернулося до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом до Львівської митниці, в якому просить: 
1) визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів Львівської митниці Держмитслужби №UA209000/2025/000401/2 від 19.09.2025; 
2) визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів Львівської митниці Держмитслужби №UA209000/2025/000402/2 від 19.09.2025.
Заявлені позовні вимоги обґрунтовує тим, що 11 вересня 2025 року з метою митного оформлення товару, придбаного на підставі контракту, укладеного з Bridge Polymers The Netherlands B.V., до Львівської митниці Держмитслужби було подано митні декларації №25UA209260009485U8 та №25UA209260009491U6. Митна вартість товару була визначена за основним методом – за ціною контракту щодо товарів, які імпортуються, однак відповідачем було прийнято рішення про коригування митної вартості із застосуванням другорядного методу. Такі рішення обґрунтовані наявністю сумнівів у правильності визначення митної вартості за відсутності всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної декларації, у поданих документах. Вказані рішення відповідача вважає протиправними, оскільки для митного оформлення товару було подано всі необхідне підтверджуючі документи, що містять достовірні та об`єктивні відомості, які підтверджують числові значення складових митної вартості товару за ціною договору, а тому відсутні підстави ставити під сумнів достовірність заявленої декларантом митної вартості спірної партії товару за ціною договору. Натомість відповідач не навів жодних обставин та не надав доказів на підтвердження наявності у митного органу законодавчо визначених підстав для витребування додаткових документів. Також звертає увагу на те, що відповідач не виконав обов`язку щодо наведення у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом.
20 лютого 2026 року представник відповідача подав через особистий електронний кабінет в підсистемі «Електронний суд» відзив на позовну заяву, в якому з доводами відповідача не погоджується. Так, зазначає, що під час здійснення митного контролю за митними деклараціями митницею було виявлено розбіжності в первинних документах та відсутність належних доказів, що б підтверджували всі складові митної вартості. Зокрема, наданий платіжний документ свідчить про оплату іншої партії товару за іншою проформою-інвойсом. Окрім того, відсутні докази здійснення завантаження товару на складській території продавця, а також доказів включення навантажувально-розвантажувальних робіт у ціну перевезення. Стверджує, що посадові особи Львівської митниці перевірили всі документи, що подавались разом із митною декларацією, встановили розбіжності, що стали законною підставою для витребування додаткових документів.
27 лютого 2026 року представник позивача подав через особистий електронний кабінет в підсистемі «Електронний суд» відповідь на відзив, в якій з доводами відповідача не погоджується. Зазначає, що товариством подано документи, що містять усі відомості, на підставі яких митниця мала можливість дійти висновку про підтвердження ціни товару та витрат на транспортування товару, заявленого декларантом до митного оформлення, по основному методу визначення митної вартості. Лише за умови наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей щодо числового значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, митний орган має право витребовувати додаткові документи. Вважає, що та обставина, що контрактна вартість однакового товару при поставці в різні періоди може бути різною, жодним чином не порушує митне законодавство України і не є підставою для коригування митної вартості.
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 липня 2026 року з огляду на значний обсяг матеріалів справи та з метою економії наявних ресурсів суд вирішив здійснювати подальший розгляд справи за матеріалами у змішаній формі.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 11 лютого 2025 року між компанією Bridge Polymers The Netherlands B.V. (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЮМАКС ХАБ» (далі – ТОВ «ЮМАКС ХАБ (покупець) укладено Контракт №8.25.
Відповідно до пп. 1.1 вказаного контракту, продавець продає, а покупець купує товари – полімерну сировину – відповідно до заявок покупця та рахунків, виставлених продавцем.
Згідно з пп. 1.2 - 1.3 контракту, покупець надсилає електронною поштою на адресу продавця заявку із зазначенням необхідних для закупівлі товарів. Заявка вважається узгодженою після виставлення продавцем проформи-інвойсу.
Орієнтовна сума контракту складає 1000000,00 євро і складається із сум усіх поставок партій товару за цим контрактом згідно з проформами-інвойсами або комерційними інвойсами (п. 2.3 контракту).
Відповідно до п.3.1 контракту, платежі за цим контрактом здійснюється у євро банківським переказом, відповідно до умов оплати, зазначених у проформа-інвойсі, виставленому продавцем.
Пунктами 4.1, 4.2 контракту встановлено, що товар надсилається партіями у кількості та асортименті згідно з заявкою продавця протягом 2 – 4 тижнів з моменту прийняття замовлення, якщо сторони не домовились про інше. Постачання товару за цим контрактом буде здійснено на умовах FCA, або на будь-яких інших умовах, погоджених обома сторонами, відповідно до «Інкотермс 2020» в проформа-інвойс. 
На виконання умов вищезазначеного контакту відповідно до проформи-інвойсу №BPNL-00033364 від 25.06.2025 Bridge Polymers The Netherlands B.V. зобов`язався продати ТОВ «ЮМАКС ХАБ» товар – Полікарбонат низької якості PC off grade (ex0703R), біг-беги на палеті (750 кг) в кількості 45 тон вартістю 1420 євро/т. Загальна вартість поставки становить 63900,00 євро. Умови оплати – передоплата. Адреса доставки – м. Гданськ, Польща. Дата доставки – після оплати 5 – 15 вересня. 
10 вересня 2025 року ТОВ «ЮМАКС ХАБ» перерахувало на рахунок Bridge Polymers The Netherlands B.V. кошти в сумі 63900,00 євро в якості передоплати товару, що підтверджується квитанцією СВІФТ №250910/000352714.
В подальшому Bridge Polymers The Netherlands B.V. виставив ТОВ «ЮМАКС ХАБ» інвойси №BPNL-25506059 від 15.09.2025 та №BPNL-25506060 від 15.09.2025, згідно з якими продавець підтвердив своє зобов`язання щодо продажу ТОВ «ЮМАКС ХАБ» полікарбонату низької якості PC off grade (ex0703R), загальною кількістю 45 тон за ціною 1420 євро/т на загальну суму 63900,00 євро.
З метою здійснення митного оформлення придбаного товару 18 вересня 2025 року ТОВ «ЮМАКС ХАБ» подало до Львівської митниці Держмитслужби (далі – Львівська митниця) електронні митні декларації №25UA209260009485U8 та №25UA209260009491U6, відповідно до яких митна вартість визначена за основним методом, тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), по кожній декларації в розмірі 31950,00 євро.
Зокрема, як вбачається з декларації №25UA209260009485U8 та додатків до неї, заявлена митна вартість товару становить 1626218,30 грн та включає вартість товару в іноземній валюті 31950,00 євро по курсу 48,7738 грн/євро, витрати на транспортування за межами України 67895,38 грн.
Згідно з відомостями декларації №25UA209260009491U6 та додатків до неї, заявлена митна вартість товару становить 162618,29 грн та включає вартість товару в іноземній валюті 31680,00 євро по курсу 48,7738 грн/євро, витрати на транспортування за межами України 67895,38 грн.
На підтвердження заявленої митної вартості товару за ціною контракту до митної декларації №25UA209260009485U8 було подано Контракт №8.25, проформу-інвойс №BPNL-00033364, інвойс №BPNL-25506060, банківський платіжний документ – квитанцію СВІФТ №250910/000352714, сертифікат якості, декларацію про походження товару, автотранспортну накладну (CMR), пакувальний лист, документи про вартість транспортних витрат.
На підтвердження заявленої митної вартості товару за ціною контракту до митної декларації №25UA209260009491U6 було подано Контракт №8.25, проформу-інвойс №BPNL-00033364, інвойс №BPNL-25506059, банківський платіжний документ – квитанцію СВІФТ № 250910/000352714, сертифікат якості, декларацію про походження товару, автотранспортну накладну (CMR), пакувальний лист, документи про вартість транспортних витрат.
За результатами розгляду поданих декларантом митних декларацій та долучених до них документів Львівська митниця прийняла наступні рішення про коригування митної вартості товарів:
- №UA209000/2025/000401/2 від 19.09.2025 по декларації №25UA209260009485U8 із застосуванням другорядного методу визначення митної вартості товару 2а, згідно з яким скоригована митна вартість товару визначена у розмірі 36906,75 євро;
- №UA209000/2025/000402/2 від 19.09.2025 по декларації №25UA209260009491U6 із застосуванням другорядного методу визначення митної вартості товару 2а, згідно з яким скоригована митна вартість товару визначена у розмірі 36906,75 євро.
Зазначена митна вартість ґрунтується на раніше визнаних митними органами митних вартостях, а саме, МД №25UA305130014402U5 від 19.07.2025.
При цьому неможливість визначення митної вартості товару за основним методом аргументовано наявними розбіжностями та відсутністю належних відомостей в документах, що підтверджують всі складові митної вартості. Зокрема, зазначено, що поставка оцінюваної партії товару здійснюється на підставі зовнішньоекономічного контракту №8.25 від 11.02.2025, укладеного між ТОВ «ЮМАКС ХАБ» та Компанією Bridge Polymers The Netherlands B.V. Пунктом 3.1. передбачено, що платежі за цим контрактом здійснюються у євро банківським переказом, відповідно до умов оплати, зазначених у проформі-інвойсі або комерційному інвойсі, виставленому продавцем. До митного оформлення подано проформу-інвойс №BPNL-00033364 датовану 25.06.2025, в якій зазначено умови оплати «передплата готівкою», що суперечить умовам договору. Водночас подано банківський платіжний документ №250910/000352714 від 10.09.2025, який неможливо пов`язати з даною поставкою товару, оскільки у графі 70 «призначення платежу» міститься посилання на проформу-інвойс №BPNL-00033364, датовану 26.03.2025. Таким чином, платіжний документ свідчить про оплату іншої партії товару за іншою проформою-інвойсом. Окрім того, відповідно до п. 4.2. Контракту постачання товару за цим контрактом буде здійснено на умовах FCA, або на будь-яких інших умовах, погоджених обома сторонами, відповідно до Інкотермс 2020 в проформах-інвойс. Відповідно до наданої проформи-інвойс від 25.06.2025 №BPNL-00033364, умовами поставки є FCA Gdansk. Відповідно до Інкотермс 2020 термін FCA означає, що продавець доставить вантаж, який пройшов митне очищення, зазначеному покупцем перевізнику до названого місця. Згідно з п. 11 Контракту, адреса продавця м. Ейндховен, Нідерланди. Згідно з графою 4 ЦМР від 16.09.2025 №б/н, місцем завантаження товару було м. Гданськ. Відповідно до наданих довідок на підтвердження транспортних витрат, було здійснено перевезення за маршрутом м. Гданськ – м. Ужгород. Отже, завантаження товару було здійснено на складі – Гданськ. З урахуванням заявлених умов поставки, декларант мав підтвердити, що завантаження здійснювалось саме на складській території продавця, проте таких доказів до митного оформлення не було надано, а довідка на підтвердження транспортних витрат не містить доказів включення навантажувально-розвантажувальних робіт у ціну перевезення, що є порушенням ч. 10 ст. 58 МК України.
Окрім того, Львівською митницею було оформлено картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209260/2026/000065 та №UA209260/2026/000066, якими у митному оформленні товару було відмовлено у зв`язку з прийняттям рішення про коригування митної вартості товару №UA209000/2025/000401/2 та №UA209000/2025/000402/2 від 19.09.2025. 
Вважаючи такі рішення митного органу протиправними, прийнятими всупереч норм митного законодавства та такими, що порушує його права, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.
Відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються Митним кодексом України №4495-VI від 13.03.2012 (далі – МК України), Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.
Порядок здійснення митного оформлення регулюється нормами розділу VIII МК України. Так, метою митного оформлення згідно з митним законодавством є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 257 МК України, декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, на які накладено електронний підпис декларанта або уповноваженої ним особи.
Електронне декларування здійснюється з використанням електронної митної декларації, на яку накладено електронний підпис, та інших електронних документів або їх реквізитів у встановлених законом випадках, а також електронних (сканованих) копій паперових документів, на які накладено електронний підпис декларанта або уповноваженої ним особи.
Положеннями ст. 49 МК України передбачено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 51 МК України митна вартість товару, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 52 МК України, заявлення митної вартості товару здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товару у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Частиною 2 ст. 53 МК України визначений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, серед яких:
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 54 МК України, митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Як визначено ч. 5 ст. 54 МК України митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) обмінюватися інформацією, що стосується митної вартості товарів, в електронній формі у форматі міжнародних стандартів обміну електронною інформацією з митними органами іноземних держав із використанням інформаційних технологій, за умови дотримання вимог щодо її конфіденційності; 7) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.
Частиною 3 ст. 53 МК України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант на письмову вимогу митного органу зобов`язаний протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:
1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;
2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);
3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);
4) виписку з бухгалтерської документації;
5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;
6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
7) копію митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Згідно ч. 4 ст. 53 МК України у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи:
1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України;
2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам;
3) розрахунок ціни (калькуляцію).
Забороняється вимагати від декларанта будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (ч. 5 ст. 53 МК України).
Із наведених положень випливає, що митний орган має повноваження здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом. Зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.
Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товару, невідповідністю характеристик товару, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товару, порівнянням рівня заявленої митної вартості товару з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товару, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митному органу право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товару.
При цьому лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у ч. 3 ст. 53 МК України (подані документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, мають ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари), є підставою для витребування додаткових документів, перелік яких наведений у цій нормі.
Статтею 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товару, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:
1) основний за ціною договору (контракту) щодо товару, які імпортуються (вартість операції);
2) другорядні:
а) за ціною договору щодо ідентичних товару;
б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товару;
в) на основі віднімання вартості;
г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);
ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товару, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товару не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Відповідно до ч. 6 ст. 54 МК України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:
1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;
2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;
4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Згідно ч. 1 ст. 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Спірні в даній адміністративній справі рішення Львівської митниці прийнято у зв`язку з наявними, на думку митного органу, розбіжностями та відсутністю належних відомостей в документах, що підтверджують всі складові митної вартості. 
Оцінюючи такі рішення Львівської митниці, суд враховує наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 58 МК України, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті (ч. 4 ст. 58 МК України).
У розумінні ч. 5 ст. 58 МК України ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Таким чином, за результатами проведеного правового аналізу законодавчих норм, що регулюють порядок визначення митної вартості товару, суд дійшов висновку, що така визначається в першу чергу за ціною договору, і тільки в разі неможливості застосування такого, використовуються другорядні методи. 
У свою чергу декларант не зобов`язаний (звільнений від обов`язку) доводити правильність заявленої ним митної вартості. Його твердження про розмір митної вартості вважається правомірним, поки протилежне не буде доведено митним органом.
Повний перелік витрат, які підлягають додаванню до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари при визначенні митної вартості, визначений ч. 10 ст. 58 МК України, до яких, серед іншого, відносяться витрати на транспортування та витрати на страхування цих товарів.
Судом встановлено, що для підтвердження заявленої митної вартості за основним методом за ціною договору (контракту) позивач подав до митного органу наступні документи: контракт №8.25, проформу-інвойс, інвойс, банківський платіжний документ – квитанцію СВІФТ №250910/000352714, сертифікат якості, декларацію про походження товару, автотранспортну накладну (CMR), пакувальний лист, документи про вартість транспортних витрат.
Відповідно до відомостей таких документів при укладенні контракту №8.25 від 11.02.2025 та інвойсів сторони домовилися про придбання полікарбонату низької якості PC off grade (ex0703R), біг-беги на палеті (750 кг) в кількості 45 тон вартістю 1420 євро/т. Загальна вартість поставки становить 63900,00 євро. Адреса доставки – м. Гданськ, Польща. 
На думку суду, допущена в банківському платіжному документі №250910/000352714 від 10.09.2025 описка в даті інвойсу №BPNL-00033364, за наявності всіх інших доказів на підтвердження достовірності ціни товару, не може бути єдиною підставою для коригування заявленої декларантом митної вартості. 
Окрім того, суд вважає безпідставними твердження відповідача про неможливість підтвердити правильність нарахування транспортних витрат. 
Зокрема, ТОВ «ЮМАКС ХАБ» надало Львівській митниці договір №1209 від 12 вересня 2025 року, відповідно до умов якого ФОП ОСОБА_1 (виконавець-експедитор) зобов`язалася надати послуги перевезення експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів замовника (ТОВ «ЮМАКС ХАБ») автомобільним транспортом на території України та/або за її межами, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити надані послуги, та інші платежі, передбачені даним договором, а також обґрунтовані витрати виконавця, сплачені виконавцем-експедитором третім особам внаслідок неналежного виконання замовником своїх зобов`язань. 
Ціна договору зазначається сукупною вартістю послуг, що зазначається в актах виконаних робіт (п. 3.1 договору).
Відповідно до акту здачі-приймання робіт (надання послуг) №79 від 19 вересня 2025 року, загальна вартість наданих ТОВ «ЮМАКС ХАБ» послуг з перевезення вантажу становить 94436,95 грн, в тому числі з міжнародного перевезення по маршруту Гданськ (Польща) – м/п Шегині (Україна) – 67895,38 грн. 
Факт перевезення спірного вантажу автотранспортним засобом ФОП ОСОБА_1 підтверджується також міжнародною товарно-транспортною накладною та транзитною декларацією. 
В довідці про транспорті витрати №61 від 16.09.2025 ФОП ОСОБА_1 підтвердила вартість перевезення вантажу в загальній сумі 94436,95 грн, в тому числі з міжнародного перевезення по маршруту Гданськ (Польща) – м/п Шегині (Україна) – 67895,38 грн. 
Також Львівській митниці було надано договір №1403 про перевезення вантажів автомобільним транспортом від 14.03.2025, укладений з ФОП ОСОБА_2 (виконавець). Відповідно до умов такого договору, виконавець від свого імені та за рахунок замовника зобов`язався надати послуги перевезення експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів замовника (ТОВ «ЮМАКС ХАБ») автомобільним транспортом на території України та/або за її межами, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити надані послуги, та інші платежі, передбачені даним договором, а також обґрунтовані витрати виконавця, сплачені виконавцем-експедитором третім особам внаслідок неналежного виконання замовником своїх обов`язків.
Згідно з довідкою на підтвердження транспортних витрат №147 від 16.09.2025, вартість транспортно-експедиційних витрат на перевезення вантажу для ТОВ «ЮМАКС ХАБ» автомобілем НОМЕР_1 / НОМЕР_2 складає 94094,68 грн, в тому числі з міжнародного перевезення по маршруту Гданськ – Ужгород – 67895,38 грн.
Факт перевезення спірного вантажу автотранспортним засобом ФОП ОСОБА_2 підтверджується також міжнародною товарно-транспортною накладною та транзитною декларацією.
З урахуванням наведеного суд вважає, що в даному випадку відсутні підстави для сумніву у правильності розрахунку митної вартості товару, проведеного декларантом, оскільки така підтверджується поданими до митного оформлення документами.
Щодо митної декларації, яка була використана відповідачем для визначення митної вартості товару при прийнятті спірних рішень, суд вважає за необхідне зазначити, що можливість поставки товару в різні періоди за іншою ціною відповідає принципам свободи зовнішньоекономічних зв`язків та не суперечить нормам національного та міжнародного законодавства. Рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися лише на інформації митниці, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин під час здійснення ними зовнішньоекономічної діяльності МК України не передбачено.
Сам факт здійснення митного оформлення подібних товарів за митною вартістю, що є більша заявленої декларантом, не може бути безумовною підставою для коригування відповідачем митної вартості товару.
Також, Верховний Суд у постанові від 21.12.2018 року у справі №815/228/17 дійшов висновку, що наявність в інформаційних базах даних митного органу інформації про те, що у попередні періоди аналогічні товари були розмитнені із зазначенням більшої митної вартості, жодним чином не доводить неправильність її визначення позивачем, оскільки митна вартість залежить від ряду обставин і визначається в кожному конкретному випадку.
Аналогічні висновки зроблено Верховним Судом у постанові від 10.10.2019 у справі №809/1469/16.
Більше того, суд вважає, що окремі недоліки у заповненні документів не може бути підставою для відмови в митному оформленні товару за ціною контракту у разі, якщо така підтверджена сукупністю інших доказів. 
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Положення ч. 7 ст. 54 МК України передбачають, що у разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.
З огляду на вищенаведені законодавчі норми та встановлені судом обставини справи, суд вважає, що у відповідача були відсутні підстави для визначення митної вартості товару за допоміжним методом та проведення її коригування, а тому заявлені позовні вимоги є правомірними та підлягають задоволенню.
Ч. 1 ст. 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивач заявив клопотання про стягнення з відповідача на його користь судових витрат з правничої допомоги у розмірі 30000,00 грн.
Ч. 1 ст. 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно ч. 3 зазначеної статті до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 2 ст. 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» №5076-VI від 05.07.2012 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу – це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Таким чином, до правової допомоги належать консультації та роз`яснення з правових питань, складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо.
Ч. 4 ст. 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Так, на підтвердження понесених витрат на оплату послуг адвоката представник позивача долучив копію договорів про надання правової допомоги №07/01/2026-1-ПД від 07 січня 2026 року та додаток 3 до договору від 07.01.2026.
Згідно ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог ч. 5 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 134 КАС України).
В свою чергу ч.ч 7 та 9 ст. 139 КАС України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). 
Системний аналіз вказаних законодавчих положень дозволяє суду дійти висновку, що стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягають компенсації документально підтверджені судові витрати, до складу яких входять, у тому числі, витрати пов`язані з оплатою правової допомоги. Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі: сторона, яка бажає компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона має право подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат.
Отже, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, до предмета доказування у питанні компенсації, понесених у зв`язку з розглядом справи витрат на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Проти заявленої до стягнення суми витрат на правову допомогу відповідач заперечив, аргументуючи її неспівмірністю зі складністю справи та обсягом фактично наданих послуг. 
Судом встановлено, що 07 січня 2026 року ТОВ «ЮМАКС ХАБ» уклало з адвокатом Тригубом Валерієм Івановичем договір про надання правничої допомоги №07/10/2026-1-ПД.
Згідно з умовами п. 1.1 договору, клієнт доручає, а адвокат зобов`язується представляти інтереси та захищати права клієнта в усіх судових інстанціях, в усіх без винятку органах державної влади та місцевого самоврядування, державних органах зі спеціальним статусом, правоохоронних та податкових органах, на підприємствах, установах, організаціях незалежно від форми власності, а також перед фізичними особами, а клієнт зобов`язується сплачувати гонорар адвоката за надання правничої допомоги в розмірі та порядку, передбаченому додатками до цього договору. 
Відповідно до додатку 3 до договору від 07.01.2026, адвокат приймає доручення щодо представництва клієнта в судових органах при оскарженні рішень Львівської митниці про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/000401/2 та №UA209000/2025/000402/2 від 19.09.2025. Гонорар адвоката за надання правничої допомоги клієнту при розгляді позову в адміністративному суді першої інстанції становить 30000,00 грн, незалежно від кількості засідань. 
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (рішення від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України»).
При вирішенні питання про стягнення на користь позивача судових витрат суд зобов`язаний оцінити рівень витрат на правничу допомогу у кожному конкретному випадку за критеріями реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Такі ж критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з прецедентною практикою такого заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04, п. 269).
Окрім того, Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц).
Дослідивши заявлене обґрунтування витрат на правничу допомогу адвоката суд дійшов висновку, що такі не відповідають критерію розумності їх розміру у співвідношенні до складності справи, а тому не можуть бути визнані судом обґрунтованими у розмірі, зазначеному позивачем. 
Так, суд зазначає, що дана справа є справою незначної складності зі сталою судовою практикою вирішення спірного питання. З огляду на що суд вважає, що вартість наданих послуг є неспівмірною із розумністю їх розміру з урахуванням складності справи.
З огляду на зазначене суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн.
Стосовно вимоги про стягнення з відповідача витрат, пов`язаних з перекладом, у розмірі 7701,00 грн суд зазначає наступне.
Так, як докази позивачем було долучено до матеріалів справи переклади з англійської та польської мов на українську мову первинних та товаро-супровідних документів, що подавались для митного оформлення спірного товару, зокрема, інвойсів, пакувальних листів, автотранспортних накладних, проформи-інвойсу, сертифікатів походження товару, банківського платіжного документа.
Верховний Суд в постанові від 31.03.2020 р. за результатом розгляду справи №160/7049/19 зазначив, що склад та розмір витрат, пов`язаних із залученням перекладача, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані документи, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із залученням перекладача, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на залучення перекладача, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
На підтвердження здійснення витрат на переклад документів ТОВ «ЮМАКС ХАБ» надало суду рахунок на оплату №231 від 20.11.2025, акт здачі-приймання робіт №ОУ-210 від 25.11.2025 та платіжну інструкцію №314 від 25.11.2025 на суму 7701,00 грн.
З огляду на зміст акту виконаних робіт №ОУ-210 від 25.11.2025 та рахунку на оплату №231 від 20.11.2025, Товариством з обмеженою відповідальністю «Профітранс-ЮА» здійснено переклад документів для позову у кількості 18 сторінок на суму 7701,00 грн.
Суд вважає, що подання учасником справи письмових доказів, викладених іноземною мовою без долучення належним чином оформленого перекладу таких, не може вважатися поданням належних та достовірних доказів, оскільки суд не зобов`язаний володіти мовою, якою складені такі документи, а тому не зможе встановити інформацію щодо предмета доказування та дійсні обставини справи.
Частина письмових доказів у цій справі викладена іноземними мовами, зокрема, англійською та польською, за відсутності перекладу яких є неможливим встановлення обставин, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи та підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Таким чином, розмір витрат на оплату послуг перекладача в сумі 7701,00 грн підтверджуються долученими до справи документами, а тому підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача. 

Керуючись ст. 241, 243, 255, 257, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮМАКС ХАБ» (місцезнаходження: вул. Свободи, буд. 18а, с. Розівка, Ужгородський район, Закарпатська область, 89424, код ЄДРПОУ – 44830589) до Львівської митниці (місцезнаходження: вул. Костюшка, буд. 1, м. Львів, Львівська область, 79007, код ЄДРПОУ – 43971343) про визнання протиправним та скасування рішення, – задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів Львівської митниці Держмитслужби №UA209000/2025/000401/2 від 19.09.2025.

3. Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів Львівської митниці Держмитслужби №UA209000/2025/000402/2 від 19.09.2025.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці (місцезнаходження: вул. Костюшка, буд. 1, м. Львів, Львівська область, 79007, код ЄДРПОУ – 43971343) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮМАКС ХАБ» (місцезнаходження: вул. Свободи, буд. 18а, с. Розівка, Ужгородський район, Закарпатська область, 89424, код ЄДРПОУ – 44830589) 4172,74 гривні (Чотири тисячі сто сімдесят дві гривні 74 коп.) судових витрат зі сплати судового збору, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15000,00 грн. (П`ятнадцять тисяч гривень 00 коп.) та 7701,00 грн (Сім тисяч сімсот одна гривня 00 коп.) витрат, пов`язаних з перекладом документів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя	Р.О. Ващилін