ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА _01054, _м.Київ, _вул.Б.Хмельницького,44-В, _тел. _(044) _334-68-95, _E-mail: _inbox@ki.arbitr.gov.ua
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
20.07.2026 | Справа № 910/5515/26

Господарський суд міста Києва у складі судді Сівакової В.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

За позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮК Звільнимо»
до  Фізичної особи-підприємця Волковської Надії Вікторівни 
про стягнення 370.277,62 грн

Представники сторін: не викликались

СУТЬ СПОРУ:

11.05.2026 до Господарського суду міста Києва через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮК Звільнимо» до Фізичної особи-підприємця Волковської Надії Вікторівни про стягнення 370.277,62 грн.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що у період з 25.07.2025 по 12.08.2025 ним було перераховано грошові кошти на рахунок відповідача у загальному розмірі 340.750,00 грн, що підтверджується платіжними інструкціями № 2096 та № 2097 від 25.07.2025, № 2132 від 08.08.2025, № 2141 від 12.08.2025. Позивач зазначає, що між сторонами договори не укладалися, а також відповідачем не надавалися роботи, послуги, товари чи інші матеріальні цінності. У зв`язку з викладеним, позивачем на адресу відповідача було направлено вимогу від 17.03.2026 про повернення грошових коштів, яка останнім залишена без реагування. Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення 370.277,62 грн заборгованості, з яких 340.750,00 грн основного боргу, 6.413,57 грн 3% річних та 23.114,05 грн інфляційних збитків.
Разом з позовною заявою позивачем подано заяву про участь його представника у судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.
Також, з позовною заявою подано клопотання про витребування у Акціонерного товариства «Універсалбанк» доказів.
Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/5515/26 від 18.05.2026 відкрито провадження у справі № 910/5515/26 та прийнято позовну заяву до розгляду; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи; в задоволенні заяви про участь представника позивача у судовому засіданні в режимі відеоконференції відмовлено; клопотання позивача про витребування доказів задоволено повністю та в порядку ст. 81 Господарського процесуального кодексу України витребувано у Акціонерного товариства «Універсалбанк» строком до 18.06.2026 надати наступну інформацію:
- чи належить поточний рахунок НОМЕР_1 Фізичній особі-підприємцю Волконській Надії Вікторівни (РНОКПП НОМЕР_2 );
- чи надходили на поточний рахунок НОМЕР_1 від ТОВ «ЮК Звільнимо» грошові кошти на загальну суму 340.750,00 грн, згідно платіжних інструкцій № 2096 та № 2097 від 25.07.2025, № 2132 від 08.08.2025, № 2141 від 12.08.2025.
Даною ухвалою суду встановлено відповідачу строк у п`ятнадцять днів з дня вручення даної ухвали для подачі відзиву на позов з урахуванням вимог ст. 165 Господарського процесуального кодексу України з доданням доказів, що підтверджують обставини викладені в ньому, та докази направлення цих документів позивачу.
У відповідності до ст. 242 Господарського процесуального кодексу України ухвалу про відкриття провадження у справі від 14.05.2026 було направлено відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення за № R068103166415 за адресою, що зазначена в позовній заяві, а саме: АДРЕСА_1 , яка згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань є місцезнаходженням відповідача.
З рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № R068103166415 вбачається, що відповідач ухвалу суду № 910/5515/26 від 18.05.2026 отримав 11.06.2026, отже відповідач мав подати відзив на позов у строк до 26.06.2026.
10.06.2026 та 17.06.2026 до суду від Акціонерного товариства «Універсалбанк» надійшов лист, яким повідомлено, що на ім`я Волковська Надія Вікторівна РНОКПП НОМЕР_2 , банком було емітовано платіжний рахунок № НОМЕР_3 . За період за платіжними інструкціями № 2096 та № 2097 від 25.07.2025, № 2132 від 08.08.2025, № 2141 від 12.08.2025 на платіжний рахунок № НОМЕР_3 було зараховано грошові кошти на загальну суму 340.750,00 грн.
02.07.2026 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву (подано до відправлення до поштового відділення зв`язку 26.06.2026), відповідно до якого відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує повністю, оскільки між сторонами шляхом оплати позивачем рахунків-фактур укладено договір публічної оферти про надання права використання програмного продукту «Bitrix Europe», зобов`язання за яким відповідач виконав у повному обсязі, здійснивши 14.08.2025 активацію та розширення ліцензії до 100 користувачів, а послуги з інтеграції CRM-системи з ЄДРСР та АСВП були надані частково з незалежних від відповідача причин через зміну позивачем технічного завдання. При цьому, відповідач зазначає, що сплачені позивачем кошти не є безпідставно набутими у розумінні ст. 1212 Цивільного кодексу України, а сама ліцензія згідно з умовами договору є невідкличною цифровою продукцією, що не підлягає поверненню.
10.07.2026 від представника відповідача надійшла заява про надання доступу до електронної справи № 910/5515/26 в підсистемі «Електронний суд». 
17.07.2026 до суду від відповідача надійшло клопотання про долучення доказів, у якому відповідач просить визнати поважними причини неподання електронних доказів разом із відзивом і просить приєднати їх до матеріалів справи для підтвердження обставин, якими він заперечує проти позову, а саме: USB-флеш-носій із двома відеозаписами фіксації роботи працівників ТОВ «ЮК Звільнимо» у «Системі електронного документообігу та автоматизації бізнес-процесів «BITRIX EUROPE» від 04.09.2025, а також двома звукозаписами розмов із представником позивача Андрієм Іваненком щодо роботи цієї системи та її інтеграції з АСВП та ЄДРСР.
Розглянувши вказане клопотання суд зазначає наступне. 
У поданому 26.06.2026 відзиві на позовну заяву відповідач, керуючись ч. 4 ст. 80 ГПК України, належним чином повідомив суд про неможливість надання вказаних відео - та звукозаписів разом із відзивом. Причиною неподання було зазначено відсутність у відповідача станом на дату подання відзиву доступу до електронних носіїв, на яких розміщено ці докази. У зв`язку з цим відповідач просив суд встановити додатковий строк для їх подання - до 14.07.2026 включно.
За змістом ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
Згідно з ч. 5 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк, суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. 
Як вбачається з наданого опису вкладення у цінний лист та відбитку календарного штемпеля оператора поштового зв`язку на ньому, відповідач направив це клопотання та додані до нього електронні докази на адресу суду та позивача безпосередньо 14.07.2026, тобто в останній день встановленого та запитуваного ним строку. 
Оскільки відповідач завчасно попередив суд про об`єктивні перешкоди у зборі та наданні електронних доказів у межах строку для надання відзиву, а також з огляду на те, що клопотання про долучення доказів із відповідними матеріалами було надіслано в межах визначеного відповідачем строку - 14.07.2026, суд вважає наведені причини пропуску строку поважними. 
Враховуючи викладене, з метою повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, забезпечення засад змагальності сторін та рівності учасників судового процесу, суд задовольняє клопотання відповідача, визнає причини неподання доказів у встановлений строк поважними та приєднує надані електронні докази до матеріалів справи № 910/5515/26.
Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.
Розглянувши подані документи і матеріали, Господарський суд міста Києва,
ВСТАНОВИВ:

У липні 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЮК Звільнимо» (позивач) та Фізичною особою-підприємцем Волковською Надією Вікторівною (відповідач) за допомогою засобів телекомунікаційного зв`язку було досягнуто домовленість щодо надання права використання програмного продукту та інтеграційних послуг. 
На виконання вказаних домовленостей відповідачем було виставлено рахунок-фактуру № 1000481 від 22.07.2025 на суму 89.750,00 грн за ліцензію на право використання програмного продукту «Система електронного документообігу та автоматизації бізнес-процесів «BITRIX EUROPE» строком на 1 рік для 50 користувачів. 
Вказаний рахунок був повністю оплачений позивачем платіжною інструкцією № 2097 від 25.07.202. 
Надалі, на підставі звернення позивача щодо необхідності розширення кількості користувачів, відповідачем було виставлено рахунок-фактуру № 1000485 від 08.08.2025 на суму 120.000,00 грн за розширення ліцензії до 100 користувачів, який позивач повністю оплатив платіжною інструкцією № 2141 від 12.08.2025 року. 
14.08.2025 відповідачем було здійснено активацію вказаної ліцензії у коробковій версії «BITRIX EUROPE» On-Premise / Self-Hosted та її розширення до 100 користувачів, що підтверджується історією активацій на порталі відповідача. 
Направлені 04.09.2025 через сервіс електронного документообігу «Вчасно» Акти приймання-передачі програмної продукції № 1000496 та № 1000497 позивачем підписані не були та залишені без реагування. 
Окрім цього, між сторонами у спрощений спосіб було досягнуто згоди щодо надання послуг з інтеграції CRM-системи з Єдиним державним реєстром судових рішень (ЄДРСР) та реєстром Автоматизованої системи виконавчого провадження (АСВП), на виконання чого відповідач виставив рахунки № 1000482 від 25.07.2025 на суму 61.375,00 грн та № 1000483 від 06.08.2025 на суму 126.000,00 грн. 
Позивачем вказані рахунки було оплачено частково: платіжною інструкцією № 2096 від 25.07.2025 на суму 43.000,00 грн (інтеграція ЄДРСР) та платіжною інструкцією № 2132 від 08.08.2025 на суму 88.000,00 грн (інтеграція АСВП). 
Загальна сума перерахованих позивачем коштів склала 340.750,00 грн.
17.03.2026 з метою досудового врегулювання спору позивач направив на адресу відповідача вимогу про повернення грошових коштів у розмірі 340.750,00 грн, яку відповідач отримав 25.03.2026, проте залишив без задоволення. 
Звертаючись до суду з позовом, ТОВ «ЮК Звільнимо» стверджує, що між сторонами не було укладено договорів про надання послуг ні в письмовій, ні у спрощеній формі, оскільки сторони так і не досягли згоди щодо всіх істотних умов майбутньої господарської операції. На думку позивача, відповідач жодних робіт, послуг чи товарів йому не передавав, у зв`язку з чим перераховані кошти у розмірі 340.750,00 грн є авансом, який підлягає поверненню як безпідставно набуте майно на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України, з нарахуванням 23.114,05 грн інфляційних втрат та 6.413,57 грн 3% річних за прострочення виконання зобов`язання. 
Спір виник внаслідок того, що позивач вважає перераховані грошові кошти безпідставно утримуваними відповідачем за відсутності укладених договірних відносин та реального виконання робіт, тоді як відповідач заперечує проти позову, посилаючись на укладення договору публічної оферти шляхом оплати позивачем рахунків-фактур, повне надання та активацію ліцензійного програмного забезпечення, а також часткове надання послуг з інтеграції з реєстрами, повне завершення яких було зупинено через зміну позивачем технічного завдання та відхилення запропонованих технічних рішень. 
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: набуття або збереження майна; набуття або збереження за рахунок іншої особи; відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного колдексу України).
Частинами 1 та 2 ст. 11, ст.ст. 205, 207 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Згідно з ч. 2 ст. 184 Господарського кодексу України укладення договору на основі вільного волевиявлення сторін може відбуватися у спрощений спосіб або у формі єдиного документа, з додержанням загального порядку укладення договорів, встановленого статтею 181 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 181 Господарського кодексу України передбачено, що господарський договір укладається в порядку, встановленому Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
За приписами ст. 640 Цивільного кодексу України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.
Відповідно до ч. 1 ст. 641 Цивільного кодексу України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Відповідно до ст. 642 Цивільного кодексу України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.
Згідно зі ст. 646 Цивільного кодексу України відповідь про згоду укласти договір на інших, ніж було запропоновано, умовах є відмовою від одержаної пропозиції і водночас новою пропозицією особі, яка зробила попередню пропозицію.
Суд зазначає, що матеріали справи містять належні та допустимі докази на підтвердження факту досягнення сторонами згоди щодо всіх істотних умов взаємовідносин та укладення договору публічної оферти у спрощений спосіб. Зміст оферти чітко зафіксований в електронному документі, розміщеному в загальному доступі на сайті відповідача name.org.ua, та містить усі істотні умови щодо надання права використання програмного продукту «BITRIX EUROPE». 
Відповідно до пунктів 4.2 та 4.3 договору оферти сторони однозначно погодили, що повним і беззастережним прийняттям (акцептом) її умов є оплата виставленого рахунку-фактури (інвойсу), що беззаперечно підтверджує факт укладення договору в силу ст. 642 Цивільного кодексу України та прирівнюється до письмової форми згідно із Законом України «Про електронну комерцію». 
Таким чином, дії позивача щодо послідовного перерахування грошових коштів чотирма платежами на загальну суму 340.750,00 грн із чітким зазначенням у платіжних інструкціях призначень платежів («ліцензія...», «розширення ліцензії...», «інтеграція єрср») відповідно до виставлених відповідачем рахунків № 1000481, № 1000482, № 1000483, № 1000485, засвідчують обставини свідомого прийняття пропозиції відповідача та підтверджують факт укладення договірних відносин у спрощений спосіб.
Той факт, що направлені відповідачем 04.09.2025 через сервіс електронного документообігу «Вчасно» акти приймання-передачі програмної продукції були залишені позивачем без підписання, не свідчить про неукладеність договору або відсутність виконання, оскільки за умовами пункту 6.4 договору оферти, у разі ненадання позивачем мотивованих письмових заперечень протягом 5 робочих днів, ліцензія вважається переданою, а послуги - наданими належним чином і в повному обсязі. 
Належне виконання зобов`язань з боку відповідача додатково підтверджується електронними даними активації ліцензійних ключів на порталі та долученими до матеріалів справи електронними доказами фактичного використання програмного забезпечення позивачем. 
Отже, суд дійшов висновку про те, що перерахування позивачем на рахунок відповідача коштів у розмірі 340.750,00 грн було здійснено на належній правовій підставі - в силу укладеного між сторонами договору публічної оферти, умови якого були виконані відповідачем, у зв`язку з чим правові підстави для застосування статті 1212 Цивільного кодексу України та задоволення позовних вимог в цій частині відсутні.
Оскільки позовні вимоги про стягнення з відповідача 6.413,57 грн 3% річних та 23.114,05 грн інфляційних збитків є похідними від вимоги про стягнення основного боргу, в позові в цій частині також слід відмовити.
Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
Це стосується позивача, який мав довести обставини на підставі яких він звернувся до суду з позовними вимогами. 
За змістом статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).
З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Зважаючи на вищевказане, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮК Звільнимо» є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача. 
Керуючись ст. 129, ст.ст. 237, 238, 240 ГПК України, суд -

У Х В А Л И В:

В позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя | В.В.Сівакова