Справа №351/1901/25 
Номер провадження №2/351/652/26 

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2026 року м. Снятин

Снятинський районний суд Івано-Франківської області в складі
головуючого судді   Мартинюка В.І.,
за участю секретаря судового засідання Григоращук В.І.,
позивачки       ОСОБА_1 ,
представника позивачки     Пинчук Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ізі Кредит» про визнання кредитного договору недійсним,
ВСТАНОВИВ:
Стислий виклад позицій учасників справи.
До суду 24 грудня 2025 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ізі Кредит» про визнання кредитного договору недійсним.
В обґрунтування поданого позову ОСОБА_1 зазначила, що 01 грудня 2025 року позивачка звернулась до представника філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Ізі Кредит» для закриття кредитного договору від 20.08.2025 № 400898, який був укладений між нею та відповідачем. Натомість представник відповідача надав документи, які сказав, що потрібно підписати. ОСОБА_1 підписала документи, які надав їй представник відповідача. Після чого представник товариства надав інші документи та сказав, що все добре і що вона може йти. Позивачка взяла ті документи і поїхала додому. Вдома ОСОБА_1 побачила, що це зовсім інший договір за № 406504 від 01.12.2025, який остання не мала наміру укладати. Вважає, що представник відповідача ввів її в оману і даний договір є недійсним. Крім того, договір не підписаний представником відповідача. У преамбулі договору не зазначено ПІБ представника відповідача та не зазначено номера та дати довіреності, на підставі якої б діяв представник відповідача. Також посилалася на те, що представниками відповідача поширено неправдиву та непристойну про неї інформацію, що призвело до погіршення стану здоров`я останньої. У зв`язку із чим, позивачка звернулась на гарячу лінію відповідача та у відділення поліції № 1 (м. Снятин) Коломийського районного відділу поліції ГУ НП в Івано-Франківській області. У своєму позові позивачка просить суд визнати недійсним договір № 406504 від 01.12.2025.
Позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, просили суд їх задовольнити.
Представник відповідача ТОВ «Ізі Кредит» у судове засідання не з`явилася, у поданому до суду відзиві на позовну заяву зазначила, що відповідач заперечує проти позовних вимог в повному обсязі, оскільки вони є необгрунтованими, недоведеними та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. Із ОСОБА_1 дійсно укладались кредитні договори, а саме: кредитний договір № 398843 від 15.07.2025; кредитний договір № 400123 від 05.08.2025; кредитний договір № 400898 від 20.08.2025; кредитний договір № 406504 від 01.12.2025. 01 грудня 2025 року між позивачем та відповідачем на підставі особистої заяви ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 406504, згідно з умовами якого відповідач прийняв на себе зобов`язання надати позивачу в кредит грошові кошти (кредит) в сумі 16 000,00 гривень, а позивач прийняла на себе зобов`язання повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Позивач зазначила, що має стабільний дохід та є платоспроможною. Жодних заперечень або зауважень не було висловлено, у зв`язку з чим позивачу було надано кредитний договір у двох примірниках для підписання, після чого здійснено видачу грошових коштів у розмірі суми кредиту (16 000,00 грн), що підтверджується видатковим касовим ордером від 01.12.2025. Крім того, при розгляді заяви на отримання кредиту споживачем, кредитний відділ Товариства здійснює телефонний дзвінок для уточнення інформації по заявці, зокрема, з метою того, щоб переконатись в належності зазначеного номеру телефону в заяві на отримання кредиту безпосередньо заявнику. 1 грудня 2025 року о 10:49:09 в процесі розгляду заявки позивача на отримання кредиту, працівником Товариства було здійснено телефонний дзвінок позивачу на номер телефону, вказаний в заяві ( НОМЕР_1 ). Згідно з записом телефонної розмови чітко та однозначно зрозуміло, що позивач самостійно оформлює кредит, укладає новий кредитний договір та усвідомлює, що відбувається саме укладання нового кредитного договору. Після надання позивачу всіх зазначених документів, ОСОБА_1 поставила на всіх необхідних документах власний підпис, погодившись з усіма умовами кредитування. 12 грудня 2025 року позивачем було здійснено платіж в розмірі 117,50 грн з метою часткового виконання зобов`язань за кредитним договором. Зазначений факт вже сам по собі в повній мірі спростовує твердження позивача, наведене в позовній заяві, що ніби-то позивач не мала наміру 01 грудня 2025 року укладати кредитний договір № 406504 і зазначений договір укладено шляхом введення позивача в оману. Також, зазначає, що часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання нею боргу (постанова КЦС від 23.12.2020 у справі № 127/23910/14-ц). Таким чином, здійснюючи оплати на погашення заборгованості позивач власними діями підтвердила факт укладення договору та наявності зобов`язання щодо погашення заборгованості перед відповідачем. Сукупність наведених фактів свідчить про недобросовісність та маніпуляції Позивача і намагання уникнення виконання договору вдаючись до визнання кредитного договору недійсним. Тому просить відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Ізі Кредит».

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.
Ухвалою судді Снятинського районного суду Івано-Франківської області Мартинюка В.І. від 29.12.2025 цивільну справу № 351/1901/25 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ізі Кредит» про визнання кредитного договору недійсним передано за підсудністю на розгляд Оболонського районного суду м. Київ.
14 січня 2026 року ОСОБА_1 подала до Івано-Франківського апеляційного суду апеляційну скаргу на ухвалу суду від 29.12.2025 по справі № 351/9101/25.
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 17.02.2026 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 29.12.2025 скасовано, справу направлено до Снятинського районного суду Івано-Франківської області для продовження розгляду.
27 лютого 2026 року позивачка ОСОБА_1 подала до суду заяву про відвід головуючому судді Мартинюку В.І.
Ухвалою судді Снятинського районного суду Івано-Франківської області Мартинюка В.І. від 03.03.2026 заяву про відвід ОСОБА_1 передано на розгляд іншого судді.
04 березня 2026 року від позивачки ОСОБА_1 надійшла заява про відвід головуючому судді Мартинюку В.І.
Ухвалою судді Снятинського районного суду Івано-Франківської області Мартинюка В.І. від 04.03.2026 заяву про відвід головуючому судді Мартинюку В.І. залишено без розгляду на підставі ч. 5 ст. 39 ЦПК України.
Ухвалою судді Снятинського районного суду Івано-Франківської області Сегіна І.Р. від 05.03.2026 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід головуючого судді Мартинюка В.І. відмовлено.
Ухвалою Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 10.03.2026 позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ізі Кредит» про визнання кредитного договору недійсним залишено без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків.
23 березня 2026 року на адресу суду від представника позивачки Пинчук Н.В. надійшла заява про долучення до матеріалів справи копії повідомлення про прийняття і реєстрацію заяв та витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань та клопотання про витребування доказів. 
Ухвалою Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 24.03.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, призначено справу до судового розгляду та витребувано від Товариства з обмеженою відповідальністю «Ізі Кредит», код ЄДРПОУ 36189393, оригінал договору № 406504 від 01.12.2025, укладеного між ТОВ «Ізі Кредит» та ОСОБА_1 .
09 квітня 2026 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ізі Кредит» про визнання кредитного договору недійсним.
16 квітня 2026 року від представника позивача адвоката Пинчук Н.В. надійшла заява про проведення судових засідань в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів.
Ухвалою Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 16.04.2026 заяву представника позивача адвоката Пинчук Н.В. про проведення судових засідань в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів задоволено.
29 квітня 2026 року від позивачки ОСОБА_1 надійшла заява про забезпечення позову шляхом заборони вчиняти певні дії , а саме, заборонити ТОВ «Ізі Кредит» нараховувати відсотки, штрафи, пеню, списувати грошові кошти з будь-яких розрахункових рахунків, у тому числі карткових, відкритих на ім`я ОСОБА_1 у рахунок погашення тіла кредиту та відсотків за кредитним договором № 406504 від 01.12.2025 до завершення розгляду справи за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ізі Кредит» про визнання кредитного договору недійсним та набрання рішенням суду у цій справі законної сили.
01 травня 2026 року від представника ТОВ «Ізі Кредит» надійшла заява про долучення доказів до матеріалів справи, а саме: оригіналу кредитного договору № 406504 від 01.12.2025 та сформованої вибіркової виписки з банківського рахунку ТОВ «Ізі Кредит» за 12.12.2025.
Ухвалою Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 11.05.2026 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.
25 травня 2026 року від позивачки ОСОБА_1 надійшла заява про відвід головуючому судді Мартинюку В.І.
Ухвалою судді Снятинського районного суду Івано-Франківської області Мартинюка В.І. від 25.05.2026 заяву про відвід головуючому судді Мартинюку В.І. передано на розгляд іншого судді.
Ухвалою судді Снятинського районного суду Івано-Франківської області Калиновського М.М. від 26.05.2026 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід головуючого судді Мартинюка В.І. відмовлено.
27 травня 2026 року від позивачки ОСОБА_1 до Івано-Франківського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга на ухвалу Снятинського районного суду Івано-Франківської від 11 травня 2026 року по справі № 351/9101/25.
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 25.06.2026 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 11.05.2026 – без змін.
Інші процесуальні дії по справі судом не здійснювалися.
Будь-яких інших заяв та клопотань від учасників справи не надходило.

Встановлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.
Судом встановлено, що 01 грудня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до ТОВ «Ізі Кредит» із заявою на отримання кредиту (а.с. 120). Даною заявою позивачка просила надати їй кредит у сумі 16 000,00 грн на таких умовах: загальна вартість кредиту (сума розміру кредиту та загальних витрат за кредитом) 33 908,00 грн; кількість платежів – 14; періодичність сплати платежів: раз на 14 днів; сума платежу – 2 422,00 грн. Позичальник погоджується із зазначеними умовами кредиту, що може бути наданий йому на підставі цієї заяви, та повністю їх приймає. Заява підписана позивачкою ОСОБА_1 та представником ТОВ «Ізі Кредит» шляхом накладення власноручного підпису.
01 грудня 2025 року між ТОВ «Ізі Кредит» та ОСОБА_1 на підставі заяви ОСОБА_1 на отримання кредиту укладено кредитний договір № 406504 (а.с. 169-173).
Відповідно до п. 1.1 розділу 1 Кредитного договору кредитор надає позичальнику в кредит грошові кошти в загальному розмірі 16 000,00 грн на погоджений сторонами строк, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит та сплатити проценти за користування кредитом.
Кредит надається на підставі заяви на отримання кредиту, що надана кредитодавцю позичальником та виражає його волевиявлення на отримання кредиту (п. 1.2 розділу 1 Договору).
Датою надання кредиту є дата видаткового касового ордера, тобто дата фактичного отримання позичальником готівкових коштів від кредитодавця (п. 1.5 розділу 1 Договору).
Строк кредиту становить 14 періодів, кожен з яких визначається як 14 календарних днів (п.1.6 розділу 1 Договору).
Денна процентна ставка за кредитом становить 0,57% (п. 2.1 розділу 2 Договору).
У відповідності до п. 2.17 розділу 2 Кредитного договору сторони засвідчують, що цей Договір відповідає дійсним намірам та волевиявленню сторін, укладений сторонами на принципах, визначених ст. 6, 627 ЦКУ, укладено добровільно, при ясній пам`яті, при повному розумінні сторонами його умов та термінології, його умови є справедливими та взаємовигідними для сторін, а також цей договір спрямований на реальне настання наслідків, які в ньому обумовлені і не приховує іншого правочину. 
Кожна сторінка Кредитного договору, договір та графік платежів до Кредитного договору № 406504 від 01.12.2025 підписані сторонами шляхом накладення власноручного підпису представника ТОВ «Ізі Кредит» та позивачки ОСОБА_1 (а.с. 169-174).
Із копії видаткового касового ордера від 01.12.2025 вбачається, що 01.12.2025 ОСОБА_1 видано кошти згідно кредитного договору № 406504 від 01.12.2025 у розмірі 16 000,00 грн та позивачкою одержано, що підтверджується її підписом на касовому ордері (а.с. 117).
Відповідно до копії виписки АТ «Райфайзен Банк» 12.12.2025 о 11:26 год ОСОБА_1 здійснила платіж за кредитним договором № 406504 від 01.12.2025 у розмірі 117,50 грн (а.с. 175).
Отже, судом встановлено, що зміст спірних правовідносин, які виникли на даний час між позивачкою ОСОБА_1 та ТОВ «Ізі Кредит» є відносини, пов`язані із визнанням недійсним кредитного договору.
Норми права, які застосовував суд, та мотиви їх застосування.
Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).
Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).
Тлумачення частини першої статті 203 ЦК України свідчить, що під змістом правочину розуміється сукупність умов, викладених в ньому. Зміст правочину, в першу чергу, має відповідати вимогам актів цивільного законодавства, перелічених в статті 4 ЦК України.
Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Водночас відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною вимог, встановлених частинами першою – третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована сторона заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя стаття 215 ЦК України).
Тлумачення статей 215, 216 ЦК України свідчить, що для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину.
Згідно зі статтею 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним.
Для визнання правочину недійсним на підставі статті 230 ЦК України необхідним є встановлення факту обману та того, що саме внаслідок такого обману особа вчинила відповідний правочин.
За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Із положень ч. 1 ст. 638 ЦК України слідує, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Частиною першою ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів.
Кредитний договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами, в тому числі із застосуванням електронного підпису.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 липня 2021 року у справі № 311/2233/19 (провадження № 61-12035св20) зазначено, що: «для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорювання правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним як способу захисту є усталеним у судовій практиці. З урахуванням наведених норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення вимог або відмову в їх задоволенні.

Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками справи щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.
Суд за результатами оцінки доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, із врахуванням того, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, перевіривши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності для вирішення справи, дійшов таких висновків.
Судом встановлено, що 01 грудня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до ТОВ «Ізі Кредит» із заявою на отримання кредиту, у якій просила надати їй кредит у сумі 16 000,00 грн. У заяві зазначено загальну вартість кредиту, кількість та періодичність платежів, а також розмір платежу. Заява підписана позивачкою та представником ТОВ «Ізі Кредит».
На підставі зазначеної заяви 01 грудня 2025 року між ТОВ «Ізі Кредит» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 406504.
Кредитний договір, а також кожна його сторінка та графік платежів підписані сторонами шляхом накладення власноручних підписів представника ТОВ «Ізі Кредит» та позивачки ОСОБА_1 .
Факт виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором підтверджується видатковим касовим ордером від 01 грудня 2025 року, відповідно до якого ОСОБА_1 видано грошові кошти в сумі 16 000,00 грн згідно з кредитним договором № 406504 від 01.12.2025. Отримання зазначених коштів підтверджується особистим підписом позивачки на видатковому касовому ордері.
Отже, матеріалами справи підтверджується не лише факт підписання сторонами кредитного договору, але й фактичне його виконання відповідачем шляхом передачі позивачці грошових коштів.
Позивачка, обґрунтовуючи позовні вимоги, посилалася на те, що не мала наміру укладати кредитний договір № 406504 від 01.12.2025, оскільки звернулася до представника відповідача з метою закриття попереднього кредитного договору № 400898 від 20.08.2025, а представник відповідача нібито ввів її в оману щодо документів, які вона підписувала.
Разом з тим, зазначені доводи позивачки не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами.
Навпаки, встановлені судом обставини свідчать про те, що 01 грудня 2025 року позивачка особисто звернулася до відповідача із заявою на отримання кредиту, у якій були чітко визначені сума кредиту та інші умови кредитування. Зазначена заява містить власноручний підпис позивачки.
Крім того, позивачка підписала сам кредитний договір № 406504, кожну його сторінку та графік платежів. У пункті 2.17 розділу 2 кредитного договору сторони засвідчили, що договір відповідає їхнім дійсним намірам та волевиявленню, укладений добровільно, при ясній пам`яті та повному розумінні його умов, а його умови є справедливими та взаємовигідними для сторін.
Суд враховує також те, що після укладення договору позивачка отримала передбачені ним грошові кошти у розмірі 16 000,00 грн. Крім того, згідно з наявною у матеріалах справи випискою АТ «Райфайзен Банк», 12 грудня 2025 року позивачкою було здійснено платіж у розмірі 117,50 грн саме на виконання зобов`язань за кредитним договором № 406504 від 01.12.2025.
Факт здійснення позивачкою 12 грудня 2025 року платежу в розмірі 117,50 грн на виконання зобов`язань за кредитним договором № 406504 від 01.12.2025 свідчить про безпідставність наведених позивачкою тверджень у позові. Адже у позовній заяві позивачка вказала, що вдома побачила, що це зовсім інший договір за № 406504 від 01.12.2025, який остання не мала наміру укладати, проте 12 грудня 2025 року здійснила оплату на виконання цього договору. 
Вказані обставини у своїй сукупності свідчать про те, що між сторонами фактично виникли кредитні правовідносини, а кредитний договір був спрямований на реальне настання правових наслідків, передбачених його умовами.
Посилання позивачки на те, що договір не підписаний представником відповідача, суд оцінює критично, оскільки матеріалами справи встановлено, що кредитний договір та його сторінки містять власноручний підпис представника ТОВ «Ізі Кредит». Отже, твердження позивачки про відсутність підпису представника відповідача спростовується наявними у матеріалах справи документами. 
Щодо доводів позивачки про те, що представник відповідача не мав належних повноважень на укладення договору, суд зазначає, що сам по собі факт незазначення у тексті договору реквізитів довіреності чи інших документів, на підставі яких представник діє від імені юридичної особи, не свідчить про відсутність у такого представника повноважень та не є самостійною підставою для визнання правочину недійсним. Позивачкою не надано належних і допустимих доказів того, що особа, яка підписала кредитний договір від імені ТОВ «Ізі Кредит», діяла без відповідних повноважень.
Також судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що волевиявлення позивачки при укладенні кредитного договору не було вільним та не відповідало її внутрішній волі.
При цьому для визнання правочину недійсним на підставі статті 230 ЦК України необхідним є встановлення факту обману та того, що саме внаслідок такого обману особа вчинила відповідний правочин.
Судом таких обставин не встановлено.
Наявні у справі докази, навпаки, підтверджують, що позивачка власноруч підписала заяву на отримання кредиту, кредитний договір та графік платежів, отримала кошти в сумі 16 000,00 грн, а тому її поведінка після укладення договору узгоджується з фактом прийняття нею умов кредитування.
Отже, доводи позивачки про те, що вона не мала наміру укладати кредитний договір № 406504 від 01.12.2025 та була введена відповідачем в оману, не підтверджені належними доказами.
Водночас відповідачем надано докази, які підтверджують факт звернення позивачки із заявою на отримання кредиту, укладення кредитного договору, його підписання сторонами та фактичного отримання позивачкою кредитних коштів.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 липня 2022 року у справі № 760/21633/15 (провадження № 61-4464св21) зазначено, що «тлумачення норм статті 230 ЦК України дає підстави для висновку про те, що під обманом розуміють умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Правочин може бути визнаний таким, що вчинений під впливом обману, у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману стосовно фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману є умисел. Встановлення у недобросовісної сторони умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є обов`язковою умовою кваліфікації недійсності правочину за статтею 230 ЦК України. Подібні висновки викладені у поставах Верховного Суду від 28 серпня 2019 року у справі № 753/10863/16-ц (провадження № 61-34575св18, від 20 січня 2021 року у справі № 522/24005/17 (провадження № 5213св20)».
З огляду на викладене суд дійшов висновку, що кредитний договір № 406504 від 01.12.2025 укладений сторонами добровільно, його умови погоджені сторонами, волевиявлення позивачки було вільним та відповідало її внутрішній волі, а факт введення її в оману при укладенні договору матеріалами справи не підтверджений.
Отже, передбачених законом підстав для визнання кредитного договору № 406504 від 01.12.2025 недійсним судом не встановлено, у зв`язку з чим позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «Ізі Кредит» про визнання кредитного договору недійсним задоволенню не підлягають.

Розподіл судових витрат у справі.
Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з частиною шостою статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Оскільки ОСОБА_1 на підставі частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнена від сплати судового збору та суд дійшов висновку про залишення її позову до ТОВ «Ізі Кредит» про визнання кредитного договору недійсним без задоволення, судовий збір відповідно до положень статті 141 ЦПК України слід віднести на рахунок держави.
Інших судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, матеріали справи не містять.
Керуючись ст. 12, 13, 76, 81, 89, 141, 263 – 265 ЦПК України, ст. 202 – 204, 207, 215, 216, 230, 626, 628, 638, 1054, 1055 ЦК України, суд,

УХВАЛИВ: 
Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ізі Кредит» про визнання кредитного договору недійсним залишити без задоволення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішенн суду не було вручен у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суд набира законно сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Ізі Кредит», код ЄДРПОУ 36183990, місцезнаходження: вул. Оболонська Набережна, буд. 7, корп. 2, оф. 9, м. Київ.

Повний текст рішення складено 14.09.2026.

Суддя           Василь МАРТИНЮК