| ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/13913/20 Суддя (судді) першої інстанції: Кошкош О.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючий суддя Парінов А.Б.,
судді:  Беспалов О.О.,
Кравченко Є.Д.,
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Транснафта-Сервіс" на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 листопада 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Транснафта-Сервіс" до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТРАНСНАФТА-СЕРВІС" звернулося до суду з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві, у якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 19.03.2020 № 0001903207 і № 0001893207.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Товариство має ліцензію на право оптової торгівлі пальним № 990614201901208 (дія з 04.07.2019 до 04.07.2024) та є розпорядником акцизного складу, а 06.02.2020 подало заяви № 5279/6, № 5280/6 і № 5281/16 на отримання ліцензій на роздрібну торгівлю пальним, у зв`язку з чим, на думку позивача, порушення вимог статті 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" відсутнє. Відповідач проти позову заперечував, зазначаючи, що факт направлення заяви не надає права здійснювати роздрібну торгівлю пальним і не спростовує відсутності відповідної ліцензії.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 14 листопада 2025 року у задоволенні позову відмовлено. 
Суд першої інстанції виходив із того, що на момент перевірки Товариство не мало ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним, а подання заяв на отримання таких ліцензій наявності ліцензії не замінює; законодавство розрізняє оптову та роздрібну торгівлю пальним як різні види діяльності, тому наявність оптової ліцензії не надає права здійснювати роздрібну торгівлю; факт роздрібної торгівлі пальним підтверджений матеріалами справи і позивачем не спростований.
Не погодившись із рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "ТРАНСНАФТА-СЕРВІС" подало апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. На обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи (пункт 1 частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України), оскільки суд першої інстанції не оцінив доводів позивача; наявність у Товариства ліцензії на оптову торгівлю пальним та поданих 06.02.2020 заяв на отримання роздрібних ліцензій, що, на думку апелянта, виключає порушення частини двадцятої статті 15 Закону № 481/95-ВР; те, що Товариство як розпорядник акцизного складу реалізує пальне на підставі ліцензії на оптову торгівлю, з посиланням на підпункт 14.1.212 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України; хибність висновків, викладених в акті перевірки, і, як наслідок, неправомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив, що не перешкоджає її розгляду по суті. 
Колегія суддів встановила, що на підставі наказу від 12.02.2020 № 1527 Головним управлінням ДПС у м. Києві проведено фактичну перевірку автозаправної станції Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНСНАФТА-СЕРВІС" за адресою: м. Київ, вул. Пирогівський шлях, буд. 34-В, за результатами якої складено акт від 24.02.2020 № 562/26-15-32-07/41168507. Перевіркою встановлено, що 12.02.2020 через паливороздавальну колонку безпосередньо в бак автомобіля відпущено 19 літрів дизельного пального за ціною 21 грн за літр на загальну суму 399 грн за готівковий розрахунок, при цьому розрахункова операція проведена без застосування реєстратора розрахункових операцій. Зазначені обставини підтверджені актом перевірки, фотофіксацією та письмовими поясненнями директора Товариства ОСОБА_1 і особи, яка здійснила відпуск пального. Товариство мало ліцензію на право оптової торгівлі пальним № 990614201901208 (дія з 04.07.2019 до 04.07.2024), проте ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним за наведеною адресою станом на 12.02.2020 не мало. Заяви на отримання ліцензій на роздрібну торгівлю пальним подані Товариством 06.02.2020, тобто до дати перевірки, однак відповідні ліцензії видані не були.
За наслідками перевірки Головним управлінням ДПС у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення від 19.03.2020 № 0001903207, яким за роздрібну торгівлю пальним без наявності ліцензії до Товариства застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 250 000 грн, та податкове повідомлення-рішення від 19.03.2020 № 0001893207, яким за непроведення розрахункової операції через реєстратор розрахункових операцій застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 1 грн. За результатами адміністративного оскарження рішенням Державної податкової служби України від 27.05.2020 № 17238/6/99-00-08-05-06-06 скаргу Товариства залишено без задоволення, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення без змін.
Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Спірні правовідносини врегульовані Законом України від 19.12.1995 № 481/95-ВР "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 481/95-ВР). Ліцензування роздрібної торгівлі пальним запроваджено Законом України від 23.11.2018 № 2628-VIII, зміни до Закону № 481/95-ВР у цій частині набрали чинності з 01.07.2019 і на дату перевірки були чинними.
Відповідно до статті 1 Закону № 481/95-ВР роздрібна торгівля пальним - це діяльність із придбання або отримання та подальшого продажу або відпуску пального із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик з автозаправної станції/автогазозаправної станції/газонаповнювальної станції/газонаповнювального пункту та інших місць роздрібної торгівлі через паливороздавальні колонки та/або оливороздавальні колонки та/або реалізація скрапленого вуглеводневого газу в балонах для побутових потреб населення та інших споживачів. Оптова ж торгівля пальним за цією ж статтею - це діяльність із придбання та подальшої реалізації пального зі зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик суб`єктам господарювання роздрібної та/або оптової торгівлі та/або іншим особам. Наведені визначення розмежовують оптову та роздрібну торгівлю пальним за колом набувачів: роздрібна торгівля - це відпуск пального через паливороздавальні колонки кінцевим споживачам (населенню та іншим споживачам), тоді як оптова торгівля - це реалізація пального суб`єктам господарювання роздрібної та/або оптової торгівлі.
Відповідно до частини двадцятої статті 15 Закону № 481/95-ВР роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами, або рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, або пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю. 
За частиною двадцять дев`ятою статті 15 Закону № 481/95-ВР ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем торгівлі суб`єкта господарювання терміном на п`ять років, а за частиною тридцять третьою цієї статті суб`єкти господарювання отримують ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним на кожне місце роздрібної торгівлі пальним. 
Отже, здійснення роздрібної торгівлі пальним допускається виключно за наявності у суб`єкта господарювання ліцензії саме на роздрібну торгівлю пальним, виданої на відповідне місце торгівлі.
Встановлені у справі обставини свідчать, що 12.02.2020 Товариство здійснило відпуск 19 літрів дизельного пального через паливороздавальну колонку безпосередньо в бак автомобіля за готівку, тобто здійснило продаж пального кінцевому споживачу. За наведеними вище ознаками така діяльність є роздрібною торгівлею пальним у розумінні статті 1 Закону № 481/95-ВР, для здійснення якої необхідна ліцензія на право роздрібної торгівлі пальним. Такої ліцензії Товариство на дату перевірки не мало, що апелянтом не заперечується.
Подібний висновок узгоджується зі сталою практикою Верховного Суду. У постанові від 16 квітня 2024 року у справі № 380/7245/21 Верховний Суд зазначив: "здійснення роздрібної торгівлі пальним суб`єктами господарювання дозволяється лише у разі наявності у них ліцензії на роздрібну торгівлю". У цій же постанові Верховний Суд визнав правомірним застосування фінансових санкцій за фактом разового відпуску пального в бак транспортного засобу кінцевому споживачу та відхилив довід платника про те, що пальне відпущено іншою особою, вказавши, що власник відповідного об`єкта зобов`язаний унеможливити доступ сторонніх осіб. Розмежування оптової та роздрібної торгівлі пальним за колом набувачів підтверджено також у постанові Верховного Суду від 09 червня 2026 року у справі № 320/18291/24.
Доводи апеляційної скарги про те, що наявність ліцензії на оптову торгівлю пальним виключає порушення вимог статті 15 Закону № 481/95-ВР, є безпідставними. Закон № 481/95-ВР розрізняє оптову та роздрібну торгівлю пальним як окремі види господарської діяльності, кожен з яких потребує окремої ліцензії. Ліцензія на право оптової торгівлі пальним засвідчує право на реалізацію пального суб`єктам господарювання роздрібної та/або оптової торгівлі та/або іншим особам, але не надає права на відпуск пального через паливороздавальну колонку кінцевому споживачу, тобто на роздрібну торгівлю. 
Посилання апелянта на підпункт 14.1.212 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, який визначає поняття реалізації пального для цілей оподаткування акцизним податком, наведеного висновку не спростовує, оскільки це поняття не змінює встановленого статтею 1 та частиною двадцятою статті 15 Закону № 481/95-ВР розмежування оптової та роздрібної торгівлі пальним і не звільняє суб`єкта господарювання від обов`язку мати ліцензію саме на той вид торгівлі, який він фактично здійснює. А отже, наявність у Товариства ліцензії на оптову торгівлю пальним не легалізує здійснену ним роздрібну торгівлю пальним без відповідної ліцензії.
Безпідставним є й довід апеляційної скарги про те, що подання Товариством 06.02.2020 заяв на отримання ліцензій на роздрібну торгівлю пальним виключає склад порушення. 
Так, за частиною тридцять першою статті 15 Закону № 481/95-ВР ліцензія видається за заявою суб`єкта господарювання, до якої додається документ, що підтверджує внесення річної плати за ліцензію, а рішення про видачу ліцензії або про відмову в її видачі приймається уповноваженим органом у встановлений законом строк. Право на здійснення роздрібної торгівлі пальним виникає у суб`єкта господарювання з моменту видачі йому відповідної ліцензії, а не з моменту подання заяви на її отримання. До видачі ліцензії роздрібна торгівля пальним є забороненою. Таким чином, факт подання заяв на отримання роздрібних ліцензій 06.02.2020 не надавав Товариству права здійснювати роздрібну торгівлю пальним 12.02.2020 і не спростовує факту вчинення порушення.
Розмір штрафних санкцій за роздрібну торгівлю пальним без наявності ліцензії визначений законом і не залежить від розсуду контролюючого органу. Відповідно до частини другої статті 17 Закону № 481/95-ВР до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі роздрібної торгівлі пальним без наявності ліцензії у розмірі 250000 гривень. З огляду на встановлений факт роздрібної торгівлі пальним без ліцензії застосування до Товариства штрафу в розмірі 250 000 грн згідно з податковим повідомленням-рішенням від 19.03.2020 № 0001903207 є правомірним.
Щодо податкового повідомлення-рішення від 19.03.2020 № 0001893207 колегія суддів виходить з такого. 
Відповідно до пункту 1 статті 3 Закону України від 06.07.1995 № 265/95-ВР "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" (далі - Закон № 265/95-ВР) суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, зобов`язані проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів. Роздрібна торгівля пальним здійснюється виключно через реєстратор розрахункових операцій. У постанові від 10 жовтня 2024 року у справі № 440/7597/20 Верховний Суд зазначив: "роздрібна торгівля пальним здійснюється виключно через електронний контрольно-касовий апарат, тобто РРО (книгу обліку розрахункових операцій), зазначений у ліцензії. У протилежному випадку для суб`єктів господарювання настають негативні наслідки фінансового характеру у вигляді накладення на них штрафу".
Як встановлено, що 12.02.2020 Товариство здійснило продаж 19 літрів дизельного пального на суму 399 грн за готівковий розрахунок без проведення розрахункової операції через реєстратор розрахункових операцій, чим порушено вимоги статті 3 Закону № 265/95-ВР. 
Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону № 265/95-ВР за непроведення розрахункових операцій через реєстратор розрахункових операцій, вчинене вперше, до суб`єкта господарювання застосовується фінансова санкція у розмірі 1 гривні. Розмір застосованої санкції відповідає закону, а склад порушення підтверджений матеріалами справи. Таким чином, податкове повідомлення-рішення від 19.03.2020 № 0001893207 є правомірним.
Довід апеляційної скарги про неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, не знайшов свого підтвердження. Обставини, які входять до предмета доказування у цій справі, а саме факт здійснення роздрібної торгівлі пальним 12.02.2020 і відсутність у Товариства ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним, судом першої інстанції встановлені повно та підтверджені належними доказами. 
Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
Апелянт факту роздрібної торгівлі пальним без ліцензії не спростував і жодних доказів на його спростування не надав, а його правова позиція ґрунтується на помилковому ототожненні оптової та роздрібної торгівлі пальним і на хибному припущенні про рівнозначність подання заяви на ліцензію та наявності ліцензії.
Не знайшов підтвердження і довід апеляційної скарги про хибність висновків, викладених в акті перевірки від 24.02.2020 № 562/26-15-32-07/41168507: зафіксовані в акті обставини відпуску 19 літрів дизельного пального через паливороздавальну колонку за готівковий розрахунок 12.02.2020 підтверджені фотофіксацією та письмовими поясненнями директора Товариства Дембицького К.О. і особи, яка здійснила відпуск пального, а жодного доказу на їх спростування апелянт не надав. 
Таким чином, оскаржувані податкові повідомлення-рішення ґрунтуються на належно встановлених за наслідками перевірки обставинах.
Таким чином, суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи, дав правильну правову оцінку спірним правовідносинам і ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги його висновків не спростовують.
Відповідно до частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Транснафта-Сервіс" - залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 листопада 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.
Головуючий суддя А.Б. Парінов
Судді: О.О. Беспалов
Є.Д. Кравченко

(Повний текст постанови суду виготовлено 15 вересня 2026 року)