Справа № 522/23130/24
Провадження по справі № 1-кп/522/1821/26

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 липня 2026 року м. Одеса 

Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді – ОСОБА_1 
при секретарі - ОСОБА_2 ,
здійснивши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі судовий розгляд у кримінальному провадженні № 12024162510001166 від 06.08.2024, на підставі обвинувального акту стосовно:
ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Сирійської Арабської Республіки, сирійця, громадянина Сирійської Арабської Республіки, маючого неповну вищу освіту, тимчасово не працюючого, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , а фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора – ОСОБА_4 ,
потерпілої – ОСОБА_5 
захисника обвинуваченого – адвоката ОСОБА_6 ,
обвинуваченого – ОСОБА_3 ,
перекладача – ОСОБА_7 ,
цивільного позивача – ОСОБА_8 , 
за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

23.05.2024, приблизно о 14:00 годині, у світлий час доби, в умовах сухого дорожнього покриття та необмеженої видимості, ОСОБА_3 керуючи технічно справним легковим автомобілем «Volkswagen Sharan» д.н.з. НОМЕР_1 , здійснював рух по вул. Кутазакія м. Одеси з боку вул. Старопортофранківська в напрямку вул. Балківська, на якій організовано двосторонній рух по одній смузі руху у кожному напрямку руху.
Під`їжджаючи до нерегульованого перехрестя вул. Кутазакія/вул. Мечникова, режим проїзду транспортних засобів на якому на момент дорожньо-транспортної пригоди регулювався в першу чергу дорожнім знаком 2.1 «Дати дорогу» згідно Правил дорожнього руху України, встановлених на правому тротуарі перед даним перехрестям по ходу напрямку руху автомобіля «Volkswagen Sharan» д.н.з. НОМЕР_2 , видимість та оглядовість якого для водія ОСОБА_3 була необмеженою, водій ОСОБА_3 зупинився на проїзній частині вул. Кутазакія, яка являється другорядною дорогою по відношенню до вул. Мечникова, перед перетином з проїзною частиною вул. Мечникова.
Перебуваючи у вказаному статичному положенні водій ОСОБА_3 надавав перевагу в русі транспортним засобам, що здійснювали рух по головній дорозі, тобто по вул. Мечникова. В наступному водій ОСОБА_3 проявив злочинну недбалість, був не уважним і не стежив за дорожньою обстановкою, перед відновленням свого руху не в повному обсязі переконався що його маневр буде безпечним і не створить перешкод чи небезпеки для інших учасників дорожнього руху, що позбавило його можливості безпечно керувати транспортним засобом, постійно контролювати його рух та вчасно реагувати на можливу зміну для нього дорожньої обстановки, ОСОБА_3 відновив свій рух і в`їхав на нерегульоване перехрестя вул. Кутазакія і Мечникова для проїзду його у прямому напрямку руху по другорядній дорозі. Під час проїзду перехрестя водій ОСОБА_3 був не уважним і не стежив за дорожньою обстановкою, не надав переваги в русі транспортному засобу, який здійснював рух по головній дорозі, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем «Hyundai Sonata» д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_8 , який здійснював рух по лівій смузі свого напрямку руху проїзної частини вул. Мечникова з боку вул. Розкидайлівська в напрямку вул. Колонтаївської, тобто з права наліво по ходу напрямку руху автомобіля «Volkswagen Sharan» д.н.з. НОМЕР_4 - ОСОБА_9 , вбачаються невідповідності вимогам п. 16.11 Правил дорожнього руху України, і його дії, з технічної точки зору, знаходяться у причинному зв`язку із настанням дорожньо-транспортної пригоди.
Таким чином, водій ОСОБА_3 своїми необережними діями у формі злочинної недбалості допустив порушення вимог н. п. 2.3. (б), 8.4 (б), 10.1, 16.11, п. 33.2 (дорожній знак 2.1 «Дати дорогу»), Правил дорожнього руху України, які вказують на те, що:
п. 2.3 ПДР «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;
п. 8.4 ПДР «Дорожні знаки поділяються на групи: б) Знаки пріоритету. Встановлюють черговість проїзду перехресть, перехрещень проїзних частин або вузьких ділянок дороги»;
п. 10.1 ПДР «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;
п. 16.11 ПІДР «На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху».
п. 33.2 ПДР «Знаки пріоритету: Дорожній знак 2.1 «Дати дорогу». Водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що під`їжджають до нерегульованого перехрестя по головній дорозі, а за наявності таблички 7.8 — транспортним засобам, що рухаються по головній дорозі», -
- чим спричинив потерпілій ОСОБА_5 тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.
Допитаний в якості обвинуваченого ОСОБА_3 вину визнав частково. Обвинувачений визнав порушення ним правил дорожнього руху, що призвело до ДТП, проте має сумніви, що потерпіла отримала тілесні ушкодження, зазначені у висновку експерта, саме внаслідок ДТП від 23.05.2024.
Так, ОСОБА_3 повідомив, що 23.05.2024, біля 14.00 години, він їхав на автомобілі «Volkswagen Sharan» д.н.з. НОМЕР_2 з вул. Старопортофранківська по вул. Кутузакія в м. Одесі. На перехресті вул. Мечникова в м. Одесі він зупинився, проте в нього була погана видимість, у зв`язку з тим, що з правого боку паркувався автомобіль. Він трошки проїхав вперед, однак його автомобіль заглох, він знов його завів та виїхав на перехрестя, після чого відбулось ДТП. Так, автомобіль «Hyundai Sonata» здійснив удар в його автомобіль з правої сторони, від чого автомобіль обвинуваченого развернуло та відбулось вже зіткнення його автомобіля в праву сторону автомобіля «Hyundai Sonata». Після чого автомобіль обвинуваченого вдарився об дерево. ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження. Були викликані працівники поліції та карета швидкої допомоги. Їх було доставлено до лікарні, де ОСОБА_3 підходив до потерпілої та водія « ОСОБА_10 », які повідомили, що з ними усе в порядку, лише забої. 
Наразі ОСОБА_3 не згоден зі схемою ДТП в частині вказівки на місце удару. Під час складання схеми він не виказував жодних зауважень та невдоволень, так як гадав, що стосовно нього буде складено адміністративний протокол, проте у подальшому, коли дізнався про внесення відомостей до ЄРДР, змінив свою думку. 
Крім того, ОСОБА_3 сумнівається, що травма потерпілої була отримана внаслідок ДТП, так як діагноз перелом куприка їй поставили через 8 днів після ДТП. Вважає, що при такому ДТП неможливо отримати зазначені в експертизі тілесні ушкодження. Ліки, яка приймала потерпіла, не були потрібні при такому переломі, який отримала потерпіла. Про вказане він також консультувався з знайомою, яка працює фармацевтом, яка підтвердила, що ліки були використані не за призначенням. Доказів того, що потерпіла отримала тілесні ушкодження у виді перелому куприка не в наслідок ДТП від 23.05.2024, а в іншу дату та при інших обставинах, у нього не має. 
Шкоду не відшкодував, намагався відшкодувати, про те не знає скільки має дати потерпілим.
У вчиненому розкаюється. 
Представник страхової компанії «Української транспортної страхової компанії» ОСОБА_11 з позовними заявами потерпілої ОСОБА_5 та цивільного відповідача ОСОБА_8 ознайомлений, відзив подали 13.01.2026. СК визнає матеріальний збиток потерпілої в сумі 10234 гривні, моральної шкоди в сумі 511,70 гривень. Щодо позовних вимог цивільного позивача визнають в повному обсязі, тобто в сумі 156800,45 гривень, як поданий в межах ліміту цивільної відповідальності.
Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_12 повідомила, що вона 23.05.2024, біля 14.00 годині, з чоловіком ОСОБА_8 і братом чоловіка ОСОБА_13 їхали на автомобілі «Hyundai Sonata» д.н.з. НОМЕР_3 по вул. Мечникова в м. Одесі зі швидкістю, приблизно 45-50 км/год. Вона сиділа на пасажирському сидінні. За дорожньою обстановкою не спостерігала, так як була зайнята телефоном. Доїхавши до перехрестя з вул. Кутузакія в м. Одесі, відчула зіткнення. Вийшла з машини за допомогою ОСОБА_13 . В неї кружилася голова, було тяжко дихати і вона не могла стати на ногу (грудна клітина постраждала від ременя безпеки, а нога від удару об торпеду). Її було доставлено до лікарні, де їй було зроблено рентген грудної клітини. На той момент вона не відчувала біль у спині, у зв`язку з чим під час огляду лікарі не оглядали поперек. 
Перші пару днів вона перебувала вдома, в неї боліло все тіло, але потім дуже почала боліти спина, вона не могла сидіти, у зв`язку з чим вона звернулась до лікаря, який призначив їй проходження МРТ, за результатами якого дізналась, що в неї перелом куприка. Лікувалась постійно, зараз також проходить медикаментозне лікування, а потім їй необхідно пройти реабілітаційні вправи. Періодично у неї відмовляє права нога. 
Через відсутність автомобілю вона їздила по роботі на таксі, так як вона бухгалтер, у зв`язку з чим позовну заяву підтримала в повному обсязі. Спочатку обвинувачений запропонував відшкодувати 10 тисяч гривень, вони домовились про другу зустріч, підготували розписку, прийшли на зустріч, де обвинувачений їй ніякі гроші не дав. 
Вважає, що обвинуваченому можливо призначити покарання з іспитовим строком. 
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 повідомив суду, що 23.05.2024, він, ОСОБА_14 та його дружина ОСОБА_15 їхали на автомобілі «Hyundai Sonata» д.н.з. НОМЕР_3 по вул. Мечникова в м. Одесі зі швидкістю приблизно 50 км/год. Відповідно до дорожніх знаків, вони перебували на головній дорозі. На перехресті з другорядною дорогою вул. Кутузакія в м. Одесі з боку вул. Старопортофранківська в м. Одесі виїхав автомобіль «Volkswagen Sharan» та вчинив зіткнення з їх автомобілем, а саме вдарив у водійські двері. ОСОБА_13 вийшов з автомобілю та почав допомагати потерпілим вийти з автомобілю. Водій та ОСОБА_16 були пристебнуті. Водійські двері були вм`яті, заблоковані та не відкривались. ОСОБА_16 була в жахливому стані, почувала себе погано, вона трималась за живіт та спину. Свідок допоміг їй присісти на асфальт. Потім була викликана карета швидкої допомоги. ОСОБА_17 , його дружину та водія автомобіля «Volkswagen Sharan» було доставлено до лікарні. Як йому відомо, ОСОБА_16 до цього часу лікує травми, отримані від ДТП.
ОСОБА_13 приймав участь у слідчому експерименті.
Допитаний в судовому засіданні цивільний позивач ОСОБА_8 повідомив що цивільний позов про стягнення з ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» на його користь 156800,45 гривень, та з ОСОБА_3 матеріальну шкоду в сумі на суму 187646, яка була спричинена пошкодженням автомобіля, матеріальну шкоду, яка була спричинена витратами на користування таксі на суму 6370 грн., вартості франшизи на суму 3200 грн., витрати на професійну правничу допомогу на суму 14450 та за заподіяну моральну шкоду в сумі 40000 гривень, а всього на суму 251366 гривень, - підтримує в повному обсязі. 
Щодо обставин справи, ОСОБА_8 повідомив, що 23.05.2024 їхав вдень біля 14.00 години за кермом автомобілю «Hyundai Sonata». На пасажирському сидінні знаходилась його дружина ОСОБА_12 , а на задньому сидінні був пасажир ОСОБА_13 . Вони їхали по головній дорозі по вул. Мечникова в м. Одесі зі швидкістю близько 45-50 км/год. На перехресті з вул. Кутузазія в м. Одесі в їх автомобіль в`їхав автомобіль «Volkswagen Sharan». ОСОБА_8 натиснув на гальмо, його автомобіль змістився вправо, але це не допомогло уникнути ДТП та автомобіль «Volkswagen Sharan» в`їхав в водійські двері його автомобіля.
Він та потерпіла отримали тілесні ушкодження. Його дружина біля 8 днів лікувалась вдома самостійно, проте біль у спині не проходив і вона звернулась до лікарні. В нього також були синці.
Автомобіль повністю знищений, відновленню не підлягає. Грошові кошти обвинувачений їм обіцяв, але не надавав. 
Допитана в судовому засіданні в якості свідка експерт ОСОБА_18 повідомила, що 18.06.2024 під час проведення дослідження вона особисто проводила огляд потерпілої ОСОБА_5 , яка повідомила про обставини отримання тілесних ушкоджень під час ДТП та скаржилась на біль при сидінні та ходінні, шкутильгалість, біль грудної клітини. При проведенні дослідження у ОСОБА_5 виявлено синець на правій гомілці по передній поверхні у середній третині, наближений до овальної форми, жовто – коричневого кольору, без чітких меж, розмірами 3,2х2,4 см. Будь яких інших зовнішніх тілесних ушкоджень або ж видимих слідів від них на момент судово – медичного огляду ОСОБА_5 не виявлено.
Висновок експерта складався на підставі аналізу об`єктивних даних, виявлених під час досудового розслідування кримінального провадження, а саме: 
-з наданої експерту довідки № 2577 від 23.05.2024 для СУ, відповідно до якої: « ОСОБА_5 , доставлена ШМД до п/в МКЛ №11 23.04.2024 о 14:30 годині. Діагноз: «Забій грудної клітини». Амбулаторне лікування»;
-з наданого експерту консультативного висновку спеціаліста КНП «КДЦ № 20» від 31.05.2024 на ім`я ОСОБА_5 відомо, що вона була оглянута хірургом та встановлений діагноз: «Забій грудної клітини. Забій куприка. Травма 23.05.2024»;
-з наданого експерту висновку протоколу проведення МРТ – дослідження крижового відділу хребта від 04.06.2024 на ім`я ОСОБА_5 вбачається картина контузійного трабекулярного набряку хребців Сg1, Cg3-Cg5 (не можна виключити перелом Cg1 без зміщення уламків). Ознаки ентезіту Ligamentum sacroiliaca interosseiа на рівні S1-S2 ліворуч;
- з наданого експерту протоколу проведення КТ – дослідження органів грудної клітки від 05.06.2024 на ім`я ОСОБА_5 вбачається, що ознак кістково – травматичних та кістково – деструктивних змін не виявлено. Вогнищево- інфільтративних змін в легенях не виявлено.
Більш того, свідок ОСОБА_18 18.06.2024 як експерт направила висновок МРТ – дослідження крижового відділу хребта від 04.06.2024 на консультацію до лікаря рентгенолога. 24.07.2024 експерту наданий консультативний висновок рентгенолога ООБ СМЕ від 11.06.2024, відповідно до якого: КТ – ознак кістково – травматичних змін ребер не виявлено. МР – ознаки перелому Sg1 хребця без зміщення уламків». Тобто лікар підтвердив відсутність травматичних змін ребер та наявність перелому першого куприкового хребця без зміщення уламків. 
Вважає, що дата, зазначена у висновку рентгенолога (11.06.2024), є арифметичною помилкою, надавши в суді на ознайомлення супровідний лист про направлення висновку МРТ на консультацію до лікаря рентгенелога від 18.06.2024. 
Крім того, експерт зазначила, що вона підтверджує відомості, зазначені у висновку №1132 від 07.08.2024, у тому числі відомості щодо можливої дати отримання тілесних ушкоджень (23.05.2024) та даних їх утворення (від дії тупих предметів, не виключено від дії частин салону в умовах дорожньо – транспортної пригоди). Зазначені дані відповідали та не суперечили відомостям, які були встановлені органом досудового розслідування та надані до експертної установи для проведення експертного дослідження.
Відповідаючи на запитання сторони захисту щодо зазначення конкретної дати отримання потерпілою тілесних ушкоджень, свідок зазначила, що дата, зазначена у висновку, не спростовувалась також тим фактом, що під час дослідження нею було виявлено у потерпілої видимі тілесні ушкодження у виді синця на правій гомілці жовто – коричневого кольору. В процесі загоювання колір синців з часом змінюється через розпад гемоглобіну. Спочатку синці виглядають багряно – червоними, пізніше синці змінюють колір на зелений або жовтий. Цей процес може тривати до 2 тижнів. 
Ураховуючи викладене, колір синця відповідав своїй давності на дату, зазначену в постанові про призначення дослідження, таким чином сумнівів в цій давності у свідка ОСОБА_18 не було.
Такі переломи, як «Sg1 хребця без зміщення уламків» консолідуються, тобто зрощуються не одразу, необхідний тривалий проміжок часу, понад 21 день. А те, що у потерпілої були такі ознаки як ентезіт, тобто набряк, то це може говорити про цю дату, їх отримання, а саме 23.05.2024.
Питання про визначення об`єктивних даних, які зазначають про те, що перелом Sg1 хребця без зміщення уламків був отриманий потерпілою саме 23.05.2024 в 14:00 годині, під час вчинення ДТП за участю водіїв «Volkswagen Sharan» та «Hyundai Sonata», не входить до її компетенції. 
Відповідаючи на запитання учасників процесу свідок ОСОБА_18 повідомила, що експерт при проведенні дослідження не наділений правом під час складання висновку експертизи щодо зазначення конкретної дати, у тому числі отримання тілесних ушкоджень, адже кожна людина індивідуальна і у кожної по - різному відбуваються фізіологічні процеси, тому у висновках, експерти завжди застосовують у тому числі такі фрази, як «не виключається», «понад», тощо.
Крім того, отримані потерпілою тілесні ушкодження утворилися від дії тупого предмету, індивідуальні особливості якого в ушкодженнях не відобразилися (специфічні слідові характеристики, які дозволяють ідентифікувати конкретний предмет, що завдав ушкодження, та відрізнити його від інших) таким чином, у даному випадку вказаним предметом міг бути різний тупий предмет салону автомобілю. 
Больовий синдром від травми - дуже індивідуальне відчуття, проте такі травми, як переломи, першочергово можуть не мати вираженого больового симптому, так як при наявності перелому у людини, у чутливій ділянці, коли вона рухається (встає, сідає), тим більше з часом больові відчуття стають сильнішими. При даному переломі потрібен спокій. 
Допитаний в судовому засіданні в якості свідка лікар – хірург клініко-діагностичного центру № 20 ОМР ОСОБА_19 підтвердив, що консультативний висновок спеціаліста КНП «КДЦ № 20» від 31.05.2024 на ім`я ОСОБА_5 складав саме він.
У ОСОБА_5 було направлення від 29.05.2024 від сімейного лікаря до лікаря травматолога та до лікаря хірурга. 
Так, 31.05.2024 до нього в клініку звернулась ОСОБА_5 за вторинною допомогою, адже первина допомога їй надана відповідно до журналу ДТП 23.05.2024 у лікарні № 11 в м. Одесі. 
В журналі ДТП існує запис, що ОСОБА_5 , з її слів, потрапила в ДТП 23.05.2024. Швидкою допомогою вона була доставлена до МК №11 в м. Одесі де їй надано медичну допомогу. 
31.05.2024 свідок ОСОБА_19 обстежив ОСОБА_5 та встановив діагноз: «Забій грудної клітини. Забій куприка. Травма 23.05.2024». У подальшому ОСОБА_5 до свідка за допомогою не зверталась. У судовому засіданні свідок свій діагноз підтвердив, зазначаючи що станом на 31.05.2024 у ОСОБА_5 була наявна у тому числі травма – забій куприка, який був встановлений шляхом пальпації. Він не встановив діагноз – перелом куприка, адже такий діагноз неможливо встановити лише при поверхневому огляді і це повинен зробити лікар – травматолог.
Відповідаючи на запитання учасників процесу, свідок ОСОБА_19 повідомив, що в залежності від больового порогу людини, від наявності травми, механізму її отримання, перелому, ускладнень пацієнт може виявити больовий синдром в області куприка через декілька днів. Окрім забія куприка було встановлено ще одну травму – забій грудної клітини, яка супроводжується великою біллю, що також зумовлює те, що пацієнт не одразу звернув увагу на травму куприка. Больовий синдром від перелому куприка може бути тривалим. 
Ураховуючи показання, надані обвинуваченим ОСОБА_3 , судом досліджувались письмові докази у кримінальному провадженні, надані стороною обвинувачення на підтвердження вини ОСОБА_3 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні:
- витяг з ЄРДР №12024162510001166 від 06.08.2024 про вчинення ДТП від 23.05.2024, внаслідок якого потерпіла ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження;
- протокол огляду місця ДТП від 23.05.2024;
- висновок від 29.05.2024 щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відповідно до якого у ОСОБА_3 ознак сп`яніння не виявлено;
- постанова від 06.08.2024 про залучення до кримінального провадження речового доказу – автомобілів «Volkswagen Sharan» д.н.з. НОМЕР_1 та «Hyundai Sonata» д.н.з. НОМЕР_3 ;
- постанова від 12.08.2024 про накладення арешту на речові докази – автомобілів «Volkswagen Sharan» д.н.з. НОМЕР_1 та «Hyundai Sonata» д.н.з. НОМЕР_3 ;
-висновок експерта № СЕ – 19/115-24/14936-ІТ від 27.08.2024, відповідно до якого на момент ДТП ходова частина, рульове керування та гальмівна система автомобіля «Volkswagen Sharan» д.н.з. НОМЕР_1 знаходиться в працездатному стані та забезпечувала водію технічну можливість контролювати напрямок руху транспортного засобу, при цьому несправностей, які могли би викликати неочікуваного водієм уводу автомобіля чи систем, а також невідповідностей вимогам ПДР України і ДСТУ в процесі огляду не виявлено;
-висновок експерта № СЕ-19/115-24/14937-ІТ від 03.09.2024, відповідно до якого під час первісного контактування автомобіль «Volkswagen Sharan» д.н.з. НОМЕР_1 розташовувався правою передньою частиною (правим переднім колесом, крилом правого переднього колеса, передньою частиною правої передньої двері) до передньої лівої і центральної частини автомобіля «Hyundai Sonata» д.н.з. НОМЕР_3 (центральної та лівої частини підсилювача панелі переднього бампера, передньої центральної та лівої частини капоту, передньої частини крила лівого переднього колеса). Далі відбувалось впровадження даних транспортних засобів один відносно одного, їх розвертання відносно один одного та відбувалось контактування і пошкодження інших частин даних транспортних засобів.
Під час первісного контактування повздовжні осі автомобіля «Volkswagen Sharan» д.н.з. НОМЕР_1 та «Hyundai Sonata» д.н.з. НОМЕР_3 знаходились під кутом близьким до 83+-3?. Більш точне визначення кута, під яким розташовувались повздовжні осі даних транспортних засобів, під час первісного контактування, встановити не є можливим по причинам, вказаним в дослідницькій частині даного висновку;
-висновок експерта № СЕ – 19/115-24/14816-ІТ від 21.08.2024, відповідно до якого на момент ДТП ходова частина, рульове керування та гальмівна система автомобіля «Hyundai Sonata» д.н.з. НОМЕР_3 знаходились в працездатному стані та забезпечували водію технічну можливість контролювати напрямок руху транспортного засобу, при цьому несправностей, які могли би викликати неочікуваного водієм уводу автомобіля чи відмову систем, а також невідповідностей вимогам ПДР України і ДСТУ в процесі огляду не виявлено;
-висновок експерта №24-4898, відповідно до якого визначити швидкості руху автомобілів «Volkswagen Sharan» д.н.з. НОМЕР_1 та «Hyundai Sonata» д.н.з. НОМЕР_3 в умовах подій не представилось можливим внаслідок недостатньої кількості слідової інформації.
Водієві автомобіля «Volkswagen Sharan» д.н.з. НОМЕР_1 відповідно до вимог пункту 16.11 ПДР належало при під`їзді до перетинання з головною дорогою зупинити автомобіль перед перехрестям, щоб дати дорогу автомобілю «Hyundai Sonata» д.н.з. НОМЕР_3 .
Виконанням вимог пункту 16.11 ПДР, надавши дорогу автомобілю «Hyundai Sonata» д.н.з. НОМЕР_3 водій автомобіля «Volkswagen Sharan» мав можливість запобігти ДТП.
Дії автомобіля «Hyundai Sonata» регламентувались вимогами пункту 12.3 ПДР, згідно з якими, при виникненні небезпеки для руху, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу.
Водій автомобілю «Hyundai Sonata» не мав технічної можливості запобігти зіткненню з автомобілем «Volkswagen Sharan», дії водія якого не відповідали вимогам пункту 16.11 ПДР, із технічного зору, перебувають в причинному зв`язку з ДТП;
-Висновок експерта № 24-4669, відповідно до якого вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу «Hyundai Sonata», пошкодженого внаслідок ДТП, що сталася 23.05.2024, становить 344446 гривень;
-висновок експерта № 24-5831 від 04.12.2024, відповідно до якого в момент первинного контакту з автомобілем «Hyundai Sonata» автомобіль «Volkswagen Sharan» рухався. Приблизне розташування автомобілів «Hyundai Sonata» та «Volkswagen Sharan» в момент їх зіткнення показано на масштабній схемі 1 у висновку.
Показання водія автомобіля «Volkswagen Sharan» у частині нерухомого стану цього автомобіля в момент зіткнення з автомобілем «Hyundai Sonata», з технічної точки зору неспроможні, суперечать механізму контактування транспортних засобів і інформації, яка була зафіксована на місті ДТП.
Водієві автомобіля «Volkswagen Sharan» відповідно до вимог п.16.11 ПДР належало при під`їзді до перетинання з головною дорогою зупинити автомобіль перед перехрестям, щоб дати дорогу автомобілю «Hyundai Sonata». 
Виконанням вимог п.16.11 ПДР, надавши дорогу автомобілю «Hyundai Sonata», водій автомобіля «Volkswagen Sharan» мав технічну можливість запобігти ДТП.
Дії водія автомобіля «Hyundai Sonata» регламентувались вимогам п.12.3 ПДР, згідно з якими, при виникненні небезпеки для руху, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу. 
Водій автомобіля «Hyundai Sonata» не мав технічної можливості запобігти зіткненню з автомобілем « Volkswagen Sharan» виконанням вимог пункту 12.3 ПДР.
Дії водія автомобіля «Volkswagen Sharan», які не відповідали вимогам пункту 16.11 ПДР, з технічної точки зору, перебувають в причинному зв`язку з ДТП.
- висновок експерта №1132 від 07.08.2024, відповідно до якого у ОСОБА_5 малися наступні тілесні ушкодження: закритий перелом 1 куприкового хребця, без зміщення уламків; синець на правій гомілці по передній гомілці по передній поверхні у середній третині.
Дані тілесні ушкодження утворилися від дії тупого твердого предмета (предметів), індивідуальні особливості якого (яких) в ушкодженнях не відобразились. Не виключено, що дані тілесні ушкодження утворилися від дії частин салону автомобіля в умовах дорожньо – транспортної пригоди.
Враховуючи морфологічні особливості синця – жовто – коричневого кольору, без чітких меж, та час звернення ОСОБА_5 до КНП «КДЦ №20» не виключається, що вони могли бути спричиненні 23.05.2024.
Закритий перелом 1 куприкового хребця, без зміщенням уламків, спричиняє тривалий розгляд здоров`я строком понад 21 день і за цим критерієм згідно п.2.2.2 та 4.6 « Правил судово – медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995, відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.
Синець на правій гомілці по передній поверхні у середній третині має незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше 6 днів і за цим критерієм згідно п.2.3.5 «Правил судово – медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995, відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень; 
-протокол проведення слідчого експерименту від 08.10.2024 за участю водія автомобіля «Volkswagen Sharan» ОСОБА_3 ; 
-протокол проведення слідчого експерименту від 14.10.2024 за участю потерпілого «Hyundai Sonata» ОСОБА_8 ; 
-протокол проведення слідчого експерименту від 14.10.2024 за участю потерпілої ОСОБА_5 ; 
-протокол проведення слідчого експерименту від 14.10.2024 за участю свідка ОСОБА_13 ; 
- ДВД диск з відеозаписом від 23.05.2024.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод, законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Статтею 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Згідно з ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Згідно ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Європейський Суд з прав людини наголошує, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (див. вищенаведене рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
За таких обставин, суд, проаналізувавши та надавши відповідну оцінку вищевикладеним та безпосередньо дослідженим у судовому засіданні доказам сторони обвинувачення, оцінюючи досліджені в справі і викладені в цьому вироку докази, в результаті їх всебічного, повного і об`єктивного дослідження, приходить до висновку, що докази сторони обвинувачення повно та об`єктивно підтверджують винуватіть обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, пред`явлене обвинувачення знайшло своє підтвердження в ході проведеного судового розгляду обвинувального акту стосовно ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 12024162510001166 від 06.08.2024.
Аналізуючи досліджені судом докази, що надані стороною обвинувачення, суд не приймає до уваги доводи обвинуваченого та його захисника про те, що зазначені у висновку експерта №1132 від 07.08.2024 тілесні ушкодження у виді закритого перелому 1 куприкового хребця, без зміщення уламків і не могли утворитися внаслідок ДТП 23.05.2024 з наступних підстав.
Обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні підтвердив факт дорожньо – транспортної пригоди, яка сталася за його вини, проте заперечував, що зазначені тілесні ушкодження потерпіла отримала внаслідок ДТП від 23.05.2024 пояснюючи це тим, що при першочерговому огляді лікарем СКЛ №11 не було встановлено забій або перелом куприка, у зв`язку з чим вважає, що вказані тілесні ушкодження були отримані потерпілою при інших обставинах.
Допитана в судовому засіданні ОСОБА_12 пояснила, що після отримання тілесних ушкоджень внаслідок ДТП в неї боліло все тіло, але найбільший біль був в області грудної клітини та ноги, вона шкутильгала. Протягом найближчих днів в неї вже почала дуже боліти спина, вона не могла сидіти, у зв`язку з чим звернулась до лікаря, який призначив їй проходження МРТ, за результатами якого дізналась, що в неї перелом куприка. 
Допитаний в судовому засіданні цивільний позивач ОСОБА_8 також повідомив суду, що в перші дні після ДТП його дружина ОСОБА_12 самостійно лікувалась вдома, проте через деякий час звернулась за допомогою до лікарів у зв`язку з наявністю больових синдромів в області спини.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 підтвердив факт ДТП від 23.05.2024 за участю водіїв автомобілю «Hyundai Sonata» д.н.з. НОМЕР_5 та «Volkswagen Sharan», внаслідок якої ОСОБА_12 отримала тілесні ушкодження (почувала себе погано, вона трималась за живіт та спину). Свідок допоміг їй присісти на асфальт. Потім була викликана карета швидкої допомоги. ОСОБА_17 , його дружину та водія автомобіля «Volkswagen Sharan» було доставлено до лікарні. Як йому відомо, потерпіла до цього часу лікує травми отримані від ДТП.
Допитана в судовому засіданні в якості свідка експерт ОСОБА_18 пояснила учасникам процесу, що за наявності перелому куприка, больовий синдром міг з`явитись як одразу, так і через декілька днів. Вказане залежить як від больового порогу кожної людини, так і від обставин справи після його отримання. Важливо в цей час хворому перебувати в спокійному стані, інакше больовий синдром буде лише збільшуватись. 
Висновки, вказані у експертизі № 1132 від 07.08.2024 вона виклала на підставі особистого огляду потерпілої ОСОБА_12 , а також на підставі аналізу об`єктивних даних, виявлених під час досудового розслідування кримінального провадження, у тому числі з наданої експерту довідки № 2577 від 23.05.2024; консультативного висновку спеціаліста КНП «КДЦ № 20» від 31.05.2024; висновку протоколу проведення МРТ – дослідження крижового відділу хребта від 04.06.2024 на ім`я ОСОБА_5 ; протоколу проведення КТ – дослідження органів грудної клітки від 05.06.2024 на ім`я ОСОБА_5 . 
Більш того, як зазначила свідок ОСОБА_18 , 18.06.2024 вона як експерт направила висновок МРТ – дослідження крижового відділу хребта від 04.06.2024 на консультацію до лікаря рентгенолога. 24.07.2024 експерту наданий консультативний висновок рентгенолога ООБ СМЕ від 11.06.2024, відповідно до якого «КТ – ознак кістково – травматичних змін ребер не виявлено. МР – ознаки перелому Sg1 хребця без зміщення уламків». Тобто лікар підтвердив відсутність травматичних змін ребер та наявність перелому першого куприкового хребця без зміщення уламків. 
З урахуванням викладеного, нею як експертом складено висновок №1132 від 07.08.2024, відповідно до якого у ОСОБА_5 були виявлені наступні тілесні ушкодження: закритий перелом 1 куприкового хребця, без зміщення уламків; синець на правій гомілці по передній гомілці по передній поверхні у середній третині.
Дані тілесні ушкодження утворилися від дії тупого твердого предмета (предметів), індивідуальні особливості якого (яких) в ушкодженнях не відобразились. Не виключено, що дані тілесні ушкодження утворилися від дії частин салону автомобіля в умовах дорожньо – транспортної пригоди.
Допитаний в судовому засіданні в якості свідка лікар – хірург клініко-діагностичного центру № 20 ОМР ОСОБА_19 підтвердив, що консультативний висновок спеціаліста КНП «КДЦ № 20» від 31.05.2024 на ім`я ОСОБА_5 складав саме він, свідок ОСОБА_19 .
31.05.2024 свідок ОСОБА_19 обстежив потерпілу ОСОБА_5 та встановив діагноз: «Забій грудної клітини. Забій куприка. Травма 23.05.2024». В подальшому ОСОБА_5 до свідка за допомогою не зверталась. В судовому засіданні свій діагноз підтвердив, зазначаючи що станом на 31.05.2024 у ОСОБА_5 малась у тому числі травма – забій куприка, який був встановлений шляхом пальпації. 
Відповідаючи на запитання учасників процесу, свідок ОСОБА_19 повідомив, що в залежності від больового порогу людини, від наявності травми, механізму її отримання, перелому, ускладнень пацієнт може виявити больовий синдром в області куприка через декілька днів. Окрім забою куприка було встановлено ще одну травму – забій грудної клітини, яка супроводжується великим болем, що також зумовлює те, що пацієнт не одразу звернув увагу на травму куприка. Больовий синдром від перелому куприка може бути тривалим. 
З урахуванням викладеного, стороною обвинувачення під час судового розгляду обвинувального акту стосовно ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 286 КК України доведено факт отримання потерпілою ОСОБА_12 тілесних ушкоджень внаслідок дорожньо – транспортної пригоди, натомість доводи сторони захисту, щодо спростування вказаних фактів не знайшли свого підтвердження. 
Крім того, отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_12 внаслідок ДТП від 23.05.2024 також підтверджується висновком експерта №1132 від 07.08.2024, відповідно до якого вбачається, що тілесні ушкодження у виді закритого перелому 1 куприкового хребця, без зміщення уламків; синця на правій гомілці по передній гомілці по передній поверхні у середній третині у потерпілої ОСОБА_20  могли бути спричиненні 23.05.2024.
Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_18 підтвердила відомості зазначені у висновку №1132 від 07.08.2024, у тому числі дані щодо можливої дати отримання тілесних ушкоджень (23.05.2024) та даних їх утворення (від дії тупих предметів, не виключено від дії частин салону в умовах дорожньо – транспортної пригоди). Зазначені дані відповідали та не суперечили відомостям, які були встановлені органом досудового розслідування та надані до експертної установи для проведення експертного дослідження.
Відповідаючи на запитання сторони захисту щодо зазначення конкретної дати отримання потерпілою тілесних ушкоджень, свідок зазначила, що дата, зазначена у висновку, не спростовувалась також тим фактом, що під час дослідження нею було виявлено у потерпілої видимі тілесні ушкодження у виді синця на правій гомілці жовто – коричневого кольору. В процесі загоювання колір синців з часом змінюється через розпад гемоглобіну. Спочатку синці виглядають багряно – червоними, пізніше синці змінюють колір на зелений або жовтий. Цей процес може тривати до 2 тижнів. 
Ураховуючи викладене, колір синця відповідав цим критеріям на дату, зазначену в постанові про призначення дослідження, таким чином сумнівів в цій давності у свідка ОСОБА_18 не було. Такі переломи, як «Sg1 хребця без зміщення уламків» консолідуються, тобто зрощуються не одразу, це тривалє проміжок часу понад 21 день. А те, що у потерпілої були такі ознаки як ентезіт, тобто набряк то це може не виключати вказану дату, а саме 23.05.2024.
Питання про визначення об`єктивних даних, які зазначають про те, що перелом Sg1 хребця без зміщення уламків був отриманий потерпілою саме 23.05.2024 в 14:00 годині, під час вчинення ДТП за участю водіїв «Volkswagen Sharan» та «Hyundai Sonata», не входить до її компетенції.
Крім того, допитані в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_12 та цивільний відповідач ОСОБА_8 повідомили суду, що потерпіла отримала тілесні ушкодження у виді перелому куприка саме внаслідок ДТП від 23.05.2024, яке сталося внаслідок порушення ПДР обвинуваченим ОСОБА_3 . За будь яких інших обставин потерпіла тілесних ушкоджень не отримувала.
Таким чином, причетність обвинуваченого ОСОБА_3 до кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України є доведеною в суді прокурором в рамках дотримання принципу змагальності, визначеного ст.22 КПК України, з урахуванням доказів, які були досліджені в ході судового розгляду та оцінені з точки зору їх достатності та взаємозв`язку.
Суд вважає, що дії обвинуваченого органом досудового розслідування вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України, що виразились в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження. 
Одночасно суд приймає до уваги зауваження сторони захисту про наявність розбіжності між датою направлення експертом ОСОБА_18 висновку МРТ – дослідження крижового відділу хребта від 04.06.2024 стосовно потерпілої ОСОБА_5 (18.06.2024) до лікаря рентгенолога ООБ СМЕ для консультації та датою висновку лікаря після консультації (11.06.2024). Проте вказані розбіжності вважає арифметичною помилкою, про що стверджувала також експерт ОСОБА_18 під час допиту в судовому засіданні, представляючи при цьому копію супровідного листа до лікаря, датованого 18.06.2024.
Крім того, суд зауважує, що обвинувачений ОСОБА_3 протягом судового розгляду обвинувального акту постійно змінював свою позицію та ставлення щодо вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. 
Так, обвинувачений в судовому засіданні зазначав, що не згоден із схемою дорожньо – транспортної пригоди та обставинами зіткнення автомобілів. Зауважень під час складання схеми не здійснював, адже вважав, що він вчинив адміністративне правопорушення, а вже коли дізнався про наявність кримінального провадження, у нього з`явились зауваження до таблиці – схеми ДТП. В подальшому обвинувачений зазначив, що не визнає факт отримання потерпілою тілесного ушкодження у виді перелому куприка внаслідок ДТП від 23.05.2024. 
Відповідно до висновку експерта № 24-5831 від 04.12.2024, вбачається, що в момент первинного контакту з автомобілем «Hyundai Sonata» автомобіль «Volkswagen Sharan» рухався. 
Показання водія автомобіля «Volkswagen Sharan» у частині нерухомого стану цього автомобіля в момент зіткнення з автомобілем «Hyundai Sonata» з технічної точки зору неспроможні, суперечать механізму контактування транспортних засобів і інформації, яка була зафіксована на місті ДТП.
Водієві автомобіля «Volkswagen Sharan» відповідно до вимог п.16.11 ПДР належало при під`їзді до перетинання з головною дорогою зупинити автомобіль перед перехрестям, щоб дати дорогу автомобілю «Hyundai Sonata». 
Виконання вимог п.16.11 ПДР, надавши дорогу автомобілю «Hyundai Sonata», водій автомобіля «Volkswagen Sharan» мав технічну можливість запобігти ДТП.
Водій автомобіля «Hyundai Sonata» не мав технічної можливості запобігти зіткнення з автомобілем «Volkswagen Sharan» виконанням вимог пункту 12.3 ПДР.
Дії водія автомобіля «Volkswagen Sharan», які не відповідали вимогам пункту 16.11 ПДР, з технічної точки зору, перебувають в причинному зв`язку з ДТП.
Аналізуючи показання потерпілої ОСОБА_12 , цивільного відповідача ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та аналізуючи письмові докази в кримінальному провадженні, надані стороною обвинувачення в підтвердження вини ОСОБА_3 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, суд, надаючи оцінку показам обвинуваченого ОСОБА_3 , вважає що вони повністю не співвідносяться з іншими доказами, які були досліджені під час судового розгляду вказаного кримінального провадження і є спробою сторони захисту уникнути кримінальної відповідальності. 
В судовому засіданні не здобуто жодних даних, що докази сторони обвинувачення були отримані незаконним шляхом чи з порушенням гарантованих Конституцією України прав людини, чи не уповноваженою на це особою, чи з іншими порушеннями, передбаченими процесуальним законом.
Оцінюючи досліджені по справі докази з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд прийшов до висновку, що стороною обвинувачення доведено як подію кримінального правопорушення, так і те, що вказане кримінальне правопорушення вчинено саме обвинуваченим ОСОБА_3 .
При визначенні обвинуваченому ОСОБА_3 міри покарання, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує тяжкість вчиненого злочину, який відноситься, відповідно до ст. 12 КК України, до необережного нетяжкого злочину, обставини вчинення злочину, дані, які характеризують особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, має постійне місце проживання, одружений, характеризується позитивно, згідно довідки громадської організації «Фонд Юлії Златіної» вбачається, що Сафаф є волонтером вказаної організації, а також враховує думку прокурора та потерпілого, які просили звільнити обвинуваченого від відбування покарання з іспитовим строком, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання ОСОБА_3 .
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_3 згідно ст. 66 КК України, суд визнає те, що ОСОБА_3 займається волонтерською діяльністю.
Відповідно до ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 судом не встановлено.
З врахуванням всіх обставин справи, ступеня тяжкості і обставин вчиненого злочину, даних про особу обвинуваченого, думку потерпілого і прокурора, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_3 необхідно призначити покарання в межах санкції, передбаченої ч. 1 ст. 286 КК України.
Враховуючи, що відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України, особі яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Приймаючи до уваги дані про особу обвинуваченого, обставину, яка пом`якшує його покарання і відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , приймаючи до уваги позицію прокурора і потерпілого, які просили обвинуваченого звільнити від покарання з випробуванням, суд дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 можливе без ізоляції його від суспільства, а тому призначає обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, зі звільненням ОСОБА_21 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки відповідно до ст. 76 КК України.
Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Згідно зі статтею 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 №6, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, обчислюється, виходячи із реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди.
Статтею 22 ЦК України встановлено, що збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відповідно до матеріалів кримінального провадження вбачається наявність позовної заяви потерпілої ОСОБА_12 про стягнення з ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» на її користь вартість страхового відшкодування на лікування та дослідження на суму 37962,49 гривень, моральної шкоди на суму 2058, а всього на загальну суму 40020 гривень.
Також цивільний позивач ОСОБА_8 звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» на його користь вартість страхового відшкодування на суму 156800, 45 гривень.
Відповідно до відзиву ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» на цивільний позов від 13.01.2026 вбачається, що позивачем підтверджено належними доказами витрати на лікування, які пов`язані з ДТП на суму 10234 гривні. Витрати, заявлені позивачем в розмірі 30705,09 гривень не відносяться до лікування отриманих травм в результаті ДТП та не можуть братись до уваги при розрахунку страхового відшкодування. Страховиком на підставі ст. 26-1 Закону № 1961-ІV визначено розмір моральної шкоди, спричиненої внаслідок тілесних ушкоджень, отриманих позивачем за наслідками ДТП у розмірі 511, 70 гривень. 
Представник страхової компанії «Української транспортної страхової компанії» ОСОБА_11 в судовому засіданні зазначив, що СК визнає матеріальний збиток потерпілої в сумі 10234 гривні, моральну шкоду в сумі 511,70 гривень. Щодо позовних вимог цивільного позивача ОСОБА_8 визнають в повному обсязі, тобто в сумі 156800,45 гривень як поданий в межах ліміту відповідальності.
За викладаних обставин, цивільний позов ОСОБА_12 в частині вимог до ПрАТ «УТСК» підлягає задоволенню частково, відповідно до документальних обгрунтованих розмірів. Цивільний позов цивільного позивача ОСОБА_8 в частині вимог до ПрАТ «УТСК» підлягає задоволенню в повному обсязі.
Крім того, потерпіла ОСОБА_12 просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь матеріальну шкоду, яка була спричинена витратами на користування таксі на суму 12390 гривень, вартості франшизи на суму 3200 гривень, витрати на професійну правничу допомогу на суму 6270 та за заподіяну моральну шкоду в розмірі 110000 гривень, в всього на загальну суму 131860 гривень.
Позовна заява цивільного позивача ОСОБА_8 також містить вимоги про стягнення з ОСОБА_3 на його користь матеріальної шкоди на суму 187646 гривень, яка була спричинена пошкодженням автомобіля «Hyundai Sonata» матеріальну шкоду, яка була спричинена витратами на користування таксі на суму 6370 гривень, вартості франшизи на суму 3200 гривень, витрат на професійну правничу допомогу на суму 14450 гривень та заподіяну моральну шкоду в розмірі 40000 гривень, а всього на загальну суму 251366 гривень. 
Вирішуючи питання щодо стягнення з обвинувачених на користь потерпілого та цивільного позивача судових витрат в розмірі 6270 та відповідно 14450 гривень, суд зазначає наступне.
Частиною 1 ст.124 КПК України встановлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. До таких витрат відповідно до п.1 ч.1 ст.118 цього Кодексу належать витрати на правову допомогу.
Частиною 1 ст.126 КПК України визначено, що суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.
Правовою підставою відшкодування витрат на правову допомогу є договір, укладений між потерпілим та адвокатом-представником, а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, для визначення розміру процесуальних витрат на правову допомогу, що підлягають відшкодуванню, крім договору про надання правової допомоги, особа має надати і оригінали документів, які підтверджують ці витрати, а також процесуально підтвердити надання правових послуг (складений процесуальний документ, вчинена процесуальна дія (участь у слідчих (розшукових) діях чи ознайомлення із процесуальними документами тощо)).
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін ( пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц ).
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим («Двойних проти України», «Гімайдуліна і інших проти України», «East/West Alliance Limited» проти України», «Баришевський проти України»).
На підтвердження понесених процесуальних витрат потерпілою та цивільним позивачем надано: договір про надання правової допомоги від 08.06.2024, укладений між адвокатом ОСОБА_22 та ОСОБА_12 ; договір про надання правової допомоги від 01.06.2024, укладений між адвокатом ОСОБА_22 та ОСОБА_8 ; акт виконаних послуг згідно договорів про правову допомогу від 01.06.2024 між адвокатом ОСОБА_22 та ОСОБА_8 , від 08.06.2024 між адвокатом ОСОБА_22 та ОСОБА_12 ; копії платіжних квитанцій про оплату за адвокатські послуги.
Аналізуючи вказане, виходячи із загальних засад справедливості, співмірності та розумності судових витрат, на компенсацію яких має право сторона, враховуючи всі аспекти та складність справи, суд дійшов висновку про присудження на користь потерпілої та цивільного позивача понесених ними витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6270 та відповідно 14450 гривень, оскільки зазначені витрати документально підтверджені.
За змістом ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність у разі недостатньої страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданою нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
При відшкодуванні страховиком шкоди, завданою особою, цивільна правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Як було вказано вище, сума страхового відшкодування за мінусом франшизи складає 156800 гривень. Вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобілю «Hyundai Sonata» в результаті ДТП, яка сталась 23.05.2026 складає 344446 гривень. Різниця між сумою, яку повинна сплатити страхова компанія та загальною сумою спричиненого матеріального збитку складає 187646 гривень.
З урахуванням викладеного, позовна заява цивільного позивача ОСОБА_8 про стягнення з ОСОБА_3 матеріальної шкоди на суму 187646 гривень, яка спричинена пошкодженням автомобілю «Hyundai Sonata», - підлягає задоволенню.
Проте, позовні вимоги потерпілої ОСОБА_12 та цивільного позивача ОСОБА_8 щодо стягнення з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь кожного позивача суми вартості франшизи в розмірі 3200 гривень не підлягають задоволенню, у зв`язку з необґрунтованістю вимог. Так, в мотивувальних частинах позовних заяв позивачі посилаються на зміст страхового полісу ОСЦПВВНТЗ № 218780040 автомобілю «Hyundai Sonata» д/н НОМЕР_3 , який на праві приватної власності належить цивільному позивачу ОСОБА_8 , натомість відповідно до додатку до вказаних позовних заяв, зазначений страховий поліс зареєстрований на автомобіль «Volkswagen Sharan» д.н.з. НОМЕР_1 , на якому вчинив ДТП обвинувачений ОСОБА_3 .
Крім того, в обґрунтування щодо стягнення з ОСОБА_3 витрат за користування таксі потерпіла ОСОБА_12 та цивільний позивач ОСОБА_8 посилаються на те, що внаслідок знищення їх автомобіля, знизилась продуктивність їх роботи. 
Так, стаття 1192 ЦК України передбачає способи відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, а саме, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Судом, на виконання вимог діючого законодавства розглядаючи позовну заяву власника автомобілю «Hyundai Sonata» - цивільного позивача ОСОБА_23 , прийнято рішення про зобов`язання обвинуваченого ОСОБА_3 та ТОВ «Українську транспортну страхову компанію» виплатити матеріальну шкоду, отриману ОСОБА_8 внаслідок пошкодженого майна. 
Відповідно до ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.
Проте, позовні заяви потерпілої ОСОБА_12 та цивільного позивача ОСОБА_8 не містять, окрім копій платіжних інструкцій про оплату за користування послугами таксі, підтверджуючі відомості щодо втрачених ними заробітку (доходу) внаслідок зменшення загальної працездатності, як і не містять і відомостей щодо додаткових витрат, пов`язаних з лікуванням, щодо пересування на таксі до медичних закладів або неможливість пересування за допомогою громадського транспорту. Доводи позивачів, що їх пересування на таксі було вимушеним та пов`язаним з роботою, також не підтверджені документально. 
З урахуванням викладеного, зазначена матеріальна шкода у виді витрат на користування послугами таксі для пересування по роботі документально не підтверджена, у зв`язку із чим в цій частині позову суд відмовляє.
Щодо вимог потерпілої та цивільного позивача про відшкодування моральної шкоди, судом враховується наступне.
Відповідно до ч. 1 ст.1167 ЦК України - моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини.
У відповідності ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
При вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує, за яких обставин і якими діями вона завдана, яким є ступінь вини заподіювача, в якій грошовій сумі потерпілий вказує на пов`язані з нею втрати та з чого при цьому виходить.
В судовому засіданні судом було встановлено, що потерпілій ОСОБА_12 та цивільному позивачу завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, нервовому збудженому стані та негативних емоціях, спричиненими скоєним кримінальним правопорушенням.
Разом із цим, враховуючи вимоги розумності та справедливості, а також обставини справи суд вважає, що цивільний позов в частині стягнення з обвинуваченого моральної шкоди підлягає частковому задоволенню.
Витрати на залучення експертів підлягають стягненню з обвинуваченого.
Долю речових доказів суд вирішує у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 303-380, ч. 15 ст. 615 КК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_24  визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді 2 років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік. 
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_24 від відбування призначеного покарання у виді обмеження волі, з іспитовим строком на 2 роки з покладенням обов`язків, передбачених п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Арешт, накладений ухвалою суду від 12.08.2024 на транспортні засоби «Volkswagen Sharan» д.н.з. НОМЕР_1 та «Hyundai Sonata» д.н.з. НОМЕР_3 , - скасувати.
Речові докази: 
- автомобіль «Volkswagen Sharan» д.н.з. НОМЕР_1 та «Hyundai Sonata» д.н.з. НОМЕР_3 – повернути власникам за належністю. 
Стягнути з страхової компанії «Української транспортної страхової компанії» матеріальний збиток на користь потерпілої ОСОБА_12 в сумі 10234 гривні та моральної шкоди в сумі 511,70 гривень. 
Стягнути з страхової компанії «Української транспортної страхової компанії» матеріальний збиток на користь цивільного позивача ОСОБА_8 в сумі 156800,45 гривень.
Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь потерпілої ОСОБА_12 матеріальний збиток на суму 6270 гривень та моральний збиток в сумі 50000 гривень.
Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь цивільного позивача ОСОБА_8 матеріальний збиток на суму 202096 гривень та моральний збиток на суму 10000 гривень. 
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України шляхом подачі через Приморський районний суд м. Одеси в Одеський апеляційний суд апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. 
Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору, обвинуваченому, потерпілому.

Головуючий суддя        ОСОБА_25