П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 240/24904/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Леміщак Д.М. 
Суддя-доповідач - Гонтарук В. М. 
24 серпня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Гонтарука В. М. 
суддів: Білої Л.М.  Моніча Б.С. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Житомирської митниці на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2026 року у справі за адміністративним позовом Іноземного підприємства «Євроголд Індестріз ЛТД» до Житомирської митниці про визнання протиправним та скасування рішення, 
В С Т А Н О В И В :
позивач звернувся до суду з позовом до Житомирської митниці про визнання протиправним та скасування рішення.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2026 року позов задоволено.
Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
20.03.2026 року до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначен про безпідставність її доводів.
Сьомий апеляційний адміністративний суд, вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду неоспорені факти про те, що у зв`язку з виконанням зовнішньоекономічного контракту №3/19/25 про поставку товарів для дому, укладеного між іноземним підприємством “Євроголд Індестріз Лтд” та Ningbo Ihome International Trading Co., LTD (Китай), сторонами у специфікації №5 від 20.04.2025 узгоджено поставку партії товарів на суму 900000,00 доларів США.
Сторонами зазначеного контракту заздалегідь обумовлено в специфікації №5 умови поставки FOB NINGBO,China. Відповідно до специфікації, покупець (Євроголд Індестріз Лтд) зобов`язаний здійснити оплату за товар шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок продавця (Ningbo Ihome International Trading Co., LTD) протягом 90 днів з моменту відвантаження. Всі вказані умови поставки в сукупності, які визначались сторонами в ході переговорів та відображені у контракті, а також сума договору, розміри партій та асортимент замовлень були підставою для визначення ціни за одиницю кожного з товарів. У вересні 2025 року до позивача надійшов замовлений товар, у зв`язку з чим 08.09.2025 декларантом позивача було оформлено та подано Житомирській митниці декларацію №25 UA101020030030U0, за якою було заявлено до митного оформлення товари:
1) товар №1 "Посуд і кухонне приладдя дерев`яне, виготовлене з бамбуку":
- арт. 7112901415 дошка для подачі страв бамбукова 4 секції - 732 шт.;
- арт. 7112901419 дошка для подачі страв бамбукова 4 секції - 1020 шт.;
- арт. 7112901416 дошка для подачі страв бамбукова 5 секцій - 552 шт.;
- арт. 7016102490 контейнер для харчових продуктів бамбуковий 552 шт.;
- арт. 7108200014 ложка 30*6*0.7 см - 4032 шт.;
- арт. 7108200015 лопатка 30*5.5*0.7 см - 4032 шт.;
- арт. 7108200016 лопатка 30*6*0.7см - 4032 шт.;
- арт. 7108200012 маслянка 19*12.5*6 см - 1104 шт.;
- арт. 7108200013 маслянка 24*18.5*7.5 см - 552 шт.;
- арт. 7108200017 набір лопаток, 5 предметів 32*8*8см - 1608 шт.;
- арт. 7016102618 підставка для тарілок 23.5*12*12см - 1104 шт.;
- арт. 7108200007 столик для сніданку, 50*30*4см - 912 шт.;
- арт. 7108200009 таця прямокутна 40*28*4.1 см - 552 шт.;
- арт. 7108200010 таця прямокутна 50*33*4.1 см - 552 шт.;
- арт. 7108200008 ящик для столового приладдя, 45.5*30.5*6.2 см - 732 шт.
Торговельна марка EUROGOLD , виробник - CN Ningbo Ihome Internatyional Trading Co., LTD (надалі по тексту - Товар №1).
2) товар №2 "Інструменти ручні побутові":
- арт. 7016102485 дошка бамбукова з ножами для сиру 40*24*2см - 369 шт.
Торговельна марка EUROGOLD, виробник - CN Ningbo Ihome Internatyional Trading Co., LTD (надалі по тексту - Товар №2).
3) товар №3 "Вироби з вулканізованої гуми, крім твердої":
- арт. 7016102559 набір дошок кухонного приладдя - 13 (шт.) (підставка - 1 шт., вінчик - 1 шт., щипці - 1 шт., пензлик - 1 шт., шумівка, лопатка - 4 шт., ложка - 3 шт., черпак - 1 шт.) - 384 шт. наборів.
Торговельна марка EUROGOLD, виробник - CN Ningbo Ihome Internatyional Trading Co., LTD (надалі по тексту - Товар №3).
4) товар №4 "Посуд і кухонне приладдя, дерев`яні":
- арт. 7112901423 дошка для нарізання, матеріал акація, розм. 30*20*1.3 -912 шт.;
- арт. 7016102496 дошка для нарізання, матеріал акація, розм. 40*30*2 - 792 шт.
Торговельна марка EUROGOLD, виробник - CN Ningbo Ihome International Trading Co., LTD (надалі по тексту - Товар №4).
5) товар №5 "Посуд і кухонне приладдя дерев`яне, виготовлене з бамбуку":
- арт. 7108200018 дошка для піци 32*32*1.4см - 552 шт.;
- арт. 7016102495 дошка для піци бамбукова 31*31*1.5 - 732 шт.;
- арт. 7108200023 дошка обробна 23*15*1.4см - 1656 шт.;
- арт. 7108200020 дошка обробна 23*15*1.7см - 600 шт.;
- арт. 7108200024 дошка обробна 30.5*20*1.4см - 1656 шт.;
- арт. 7108200027 дошка обробна 33*32*4.3см з лотком - 552 шт.;
- арт. 7108200028 дошка обробна 33*24*1.7см з ручкою - 912 шт.;
- арт. 7108200021 дошка обробна 34*20*1.7см - 1464 шт.;
- арт. 7108200025 дошка обробна 38*25*1.7см - 1464 шт.;
- арт. 71082000022 дошка обробна 38*25*1.7см - 912 шт.;
- арт. 71082000026 дошка обробна 46*36*1.5см - 732 шт.;
- арт. 7108200019 набір обробних дошок, 20*15*1см - 1656 шт.
Торговельна марка EUROGOLD, виробник - CN Ningbo Ihome Internatyional Trading Co., LTD (надалі по тексту - Товар №5).
Для здійснення митного оформлення відповідачу до митної декларації були надані також такі документи:
- пакувальний лист № UN25US02038 від 04.06.2025;
- комерційний інвойс №UN25US02038 від 04.06.2025;
- морський коносамент №XM250600048 від 08.06.2025;
- CMR №05105 від 29.08.2025;
- CMR №7612 від 05.09.2025;
- договір про надання послуг №1/10082020 від 10.08.2025;
- митна декларація №25TS101020000138U6 від 08.09.2025;
- довідка про перевезення №SIEV00153770 від 05.09.2025;
- рахунок на оплату від експедитора №UA10009959 від 05.09.2025;
- довідка про перевезення №SIEV00153770 від 10.09.2025;
- специфікація №5 до контракту 3/19/25 від 08.05.2025;
- контракт №3/19/25 від 08.01.2025;
- договір транспортного експедирування №Е-04/2019 від 15.05.2019;
- експортна декларація;
- комерційна пропозиція;
- бухгалтерська документація;
- договір ТОВ "СУГП ІМТРЕКС";
- акт виконаних робіт та лист від експедитора щодо вартості перевезення;
- рішення Сьомого апеляційного суду в справі №240/266/25.
Дослідивши подані документи, Житомирська митниця прийняла рішення про коригування митної вартості товарів №UA101020/2025/000135/1 від 11.09.2025 щодо товарів №4, №5, яким митну вартість визначено за резервним методом у зв`язку з неможливістю застосування методів 2а і 2б через відсутність цінової інформації на ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методів 2в і 2г - через відсутність основи для віднімання та додавання вартості встановлено, що заявлена митна вартість товару № 4, №5 є нижчою за вартість схожих товарів, ввезених раніше. Джерелом інформації для коригування митної вартості товарів слугувала МД №24UA500080002719U0 від 29.02.2024. Також підставою для прийняття рішення коригування митної вартості було те що відповідач вважає, що логістичний маршрут доставки товару з Китаю до України передбачав додаткові операції, які утворюють окремі витрати, а саме в порту Wilhelmshaven. Незважаючи на це, подані довідка про транспортні витрати № SIEV00153770 від 05.09.2025 та рахунок на оплату транспортних витрат від №UA10009959 від 05.09.2025 не відображають факт перенавантаження товару на інше судно, та не містить інформації про вартість логістичних операцій.
Прийняттю рішення передувала процедура консультацій між митним органом та декларантом.
На виконання прийнятого рішення митним органом було складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA101020/2025/000971 від 11.09.2025.
Вважаючи, що рішення про коригування митної вартості товару було прийнято з порушенням вимог законодавства України, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правовідносини щодо переміщення товарів через митний кордон України, процедури митного контролю та оформлення, митного регулювання, пов`язаного з встановленням та справлянням податків та зборів регулюються Митним кодексом України.
Відповідно до вимог частини першої статті 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Згідно з частиною першою статті 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Частина перша статті 257 МК України передбачає, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.
Відповідно до частини шостої статті 257 МК України умови та порядок декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються цим Кодексом. Положення про митні декларації та форми цих декларацій затверджуються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення таких декларацій та інших документів, що застосовуються під час митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, - центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Статтею 49 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
За змістом частини першої статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Згідно з частинами першою - третьою статті 52 цього Кодексу заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право: 1) надавати митному органу (за наявності) додаткові відомості у разі потреби уточнення інформації; 2) на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі визнання органом доходів і зборів заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з заявленою митною вартістю; у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу; 3) проводити цінову експертизу договору (контракту) шляхом залучення експертів за власні кошти; 4) оскаржувати у порядку, визначеному главою 4 цього Кодексу, рішення органу доходів і зборів щодо коригування митної вартості оцінюваних товарів та бездіяльність органу доходів і зборіошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Як передбачено частинами другою - п`ятою статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
У разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи:
1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Частинами першою - третьою статті 54 вказаного Кодексу визначено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої, другої, п`ятої, шостої статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі неправильно визначено митну вартість товарів. Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних плошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Частинами першою, другою статті 57 вказаного Кодексу передбачено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
За приписами частин першої, другої статті 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.
Системний аналіз наведених правових норм свідчить, що основним методом визначення митної вартості товарів є перший метод (за ціною договору). При цьому митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.
Разом із тим, наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Такі сумніви є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
У зв`язку з указаним саме на митний орган покладається обов`язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у достовірності цих відомостей.
Наведені приписи зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі неправильно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) неправильно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості (частина шоста статті 54 МК України).
При цьому, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Такі правові висновки підтверджуються чіткою та послідовною практикою Верховного Суду, яка наведена, зокрема, у постановах від 12.03.2020 у справі № 804/6243/14, від 07.05.2020 у справі № 1.380.2019.00162, від 02.03.2021 у справі № 380/842/20. У цих рішеннях суду касаційної інстанції також зазначено, що у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару.
Колегія суддів зазначає, що сторони не заперечують фактичних обставин укладення контракту, придбання товару та перевезення його на митну територію України, спір у справі стосується вартості товару, наявності чи відсутності підстав у митного органу для коригування митної вартості та правомірності застосування способу для її визначення, а також оплати усіх транспортних витрат.
Відповідно до ст. 361 МК України управління ризиками - це робота митних органів з аналізу ризиків, виявлення та оцінки ризиків, розроблення та практичної реалізації заходів, спрямованих на мінімізацію ризиків, оцінки ефективності та контролю застосування цих заходів. Під ризиком розуміється ймовірність недотримання вимог законодавства України з питань митної справи.
Суд зазначає, що спрацювання ризиків є лише рекомендацією посадовій особі митного органу більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів. При цьому, наявна інформація, яка міститься в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками, повинна мати лише допоміжний характер. Митним законодавством встановлений вичерпний перелік документів, що зобов`язаний надати декларант на підтвердження митної вартості товару.
Вищевказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була висловлена в постановах від 19.02.2019 у справі № 805/2713/16-а, від 14.06.2022 у справі № 809/257/17.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, основними підставами для прийняття оскарженого рішення про коригування митної вартості товарів №UA101020/2025/000135/1 від 11.09.2025 (графа 33) є таке:
- з інформацією, наявною в автоматизованій системі митного оформлення “Інспектор”, а також з рівнем митної вартості товарів, митне оформлення яких вже здійснено, за результатами перевірки встановлено, що заявлена митна вартість товару є нижчою за вартість ввезених на митну територію України схожого товару №5;
- подані до митного оформлення документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій та третій статті 53 МКУ, не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар;
- не надані усі документи про витрати на транспортування адже вони є однією з складових митної вартості відповідно до умов поставки FOB необхідні дані про вартість перевезення, навантаження/розвантаження в транзитному порту. Ці складові митної вартості, передбачені частиною десятою ст. 58 МКУ, повинні підтверджуватись документально (договорами, рахунками, товаро-транспортними накладними, розрахунками на основі транспортних тарифів тощо);
- наданий рахунок на оплату № UA10009959 від 05.09.2025, що відображає перелік фактично наданих послуг замовнику, свідчить про те, що в суму 180496,39 грн винагорода експедитора (плата експедитору) не включена. Додатково наданий Акт здачі-приймання робіт № 13471 від 08.09.2025 не усунув виявлені розбіжності щодо винагороди експедитора;
- заявка №SIEV00153770 від 02.06.2025 надана для підтвердження витрат на транспортування декларантом не може бути використана митним органом для підтвердження фактично понесених покупцем товарів витрат на їх транспортування, оскільки містить дані про те, що замовник надає для перевезення набір кухонного обладнання, бамбукові та дерев`яні підноси, обробні дошки, маслянки та обрізна дошка з ножами; аналогічні відомості містять в коносаменті № XM250600048 від 08.06.2025. Однак до митного оформлення згідно із товарно-супровідними документам серед інших пред`явлені товари: дошки для піци, контейнери для харчових продуктів, ящики для столового приладдя. Разом з цим ця заявка містить інформацію про вартість транспортно-експедиторських послуг на території України розмір якої, при перерахунку в гривні не відповідає сумі зазначені й в рахунку на оплату № UA10009959 від 05.09.2025. Виявлені обставини можуть свідчити про те, що заявка SIEV00153770 від 02.06.2025 може не стосуватися перевезення оцінюваної партії товарів;
- під час перевірки маршруту перевезення за допомогою відкритих джерел мережі інтернет, на сайті findteu.com, митним органом виявлено, що контейнер TGBU9360976 був вивантажений 23.07.2025 та завантажений 01.08.2025 на судно MAERSK GIRONDE в порту WILHELMSHAVEN (Німеччина). Тобто, під час транспортування товару здійснювалось перевантаження товару. До митного оформлення надано довідку про транспортні витрати №SIEV00153770 від 05.09.2025 та рахунок на оплату транспортних витрат від №UA10009959 від 05.09.2025, які не містять інформацію про витрати понесені покупцем на перевантаження судна в порту WILHELMSHAVEN (Німеччина) та які є складовою митної вартоcті, (надана довідка від ТОВ “ДСВ ЛОГІСТИКА” від 10.09.2025 не усунула виявлені розбіжності щодо складових митної вартості на перевантаження судна.)
Суд зазначає, що позивачем додано до митної декларації ряд документів, зокрема комерційний інвойс №UN25US02038 від 04.06.2025, специфікація №5 до контракту 3/19/25 від 08.05.2025, контракт №3/19/25 від 08.01.2025, морський коносамент №XM250600048 від 08.06.2025, який підтверджує перевезення товару морським шляхом з порту Ningbo, Китай, до порту Gdansk, Польща, пакувальний лист № UN25US02038 від 04.06.2025, який підтверджує номенклатуру та вартість поставки партії товару на суму 44 527, USD., рахунок на оплату від експедитора №UA10009959 від 05.09.2025, яка підтверджує повну вартість перевезення, яка включає в тому числі вартість перевезення товару позивачу за маршрутом Нінгбо, Китай - Гданськ, Польша, рентген у порту Гданська, зберігання у порту Гданська, розвантажувальні-навантажувальні роботи у порту Гданська, послуги з міжнародного залізничного перевезення за маршрутом Гданська, Польша - Грубешів, Україна - Клевань, Україна та транспортно-експедиторські послуги на території України, а також довідка про перевезення №SIEV00153770 від 10.09.2025, яка повідомляє, що вантаж був перевантажений у порту Wihelmshaven (Німеччина) з судна WILHELMSHAVEN EXPRESS 524 W на судно MAERSK GIRONDE.
На думку суду, подані декларантом відповідно до частини другої статті 53 МК України документи підтверджують складові митної вартості за першим (основним) методом, дозволяють ідентифікувати оцінюваний товар містять об`єктивні дані, що піддаються обчисленню, та містять розрахунки про транспортні витрати.
Стосовно мотивів відповідача в оскарженому рішенні про те, що надана заявка №SIEV00153770 від 02.06.2025 надана для підтвердження витрат на транспортування декларантом не може бути використана митним органом для підтвердження фактично понесених покупцем товарів витрат на їх транспортування, оскільки містить дані про те, що замовник надає для перевезення набір кухонного обладнання, бамбукові та дерев`яні підноси, обробні дошки, маслянки та обрізна дошка з ножами; аналогічні відомості містять в коносаменті № XM250600048 від 08.06.2025. Разом з цим ця заявка містить інформацію про вартість транспортно-експедиторських послуг на території України розмір якої, при перерахунку в гривні не відповідає сумі зазначені й в рахунку на оплату №UA10009959 від 05.09.2025. Виявлені обставини можуть свідчити про те, що заявка SIEV00153770 від 02.06.2025 може не стосуватися перевезення оцінюваної партії товарів.
Колегі суддів критично ставиться до доводів апелянта про те, що заявка №SIEV00153770 не може бути використана для підтвердження транспортних витрат через розбіжності в сумі. По-перше, опис товару, відповідає наявності товару у митній декларації поданої позивачем у заявці та коносаменті загалом відповідає ознакам задекларованого вантажу, а дрібні термінологічні розбіжності у перекладі або технічному описі не спростовують факт транспортування конкретної партії. По-друге, посилання митного органу на невідповідність сум у гривневому еквіваленті між заявкою та рахунком № UA10009959 від 05.09.2025 є необґрунтованим, оскільки між датою заявки SIEV00153770 від 02.06.2025 (червень 2025) та датою рахунку № UA10009959 від 05.09.2025 (вересень 2025) минув значний час, що передбачає зміну офіційного курсу валют НБУ та можливі додаткові витрати на експедирування. Суд наголошує, що митний орган не надав власного розрахунку, який би доводив фіктивність зазначених витрат.
Таким чином, виявлені митницею обставини носять формальний характер і не є достатньою підставою для висновку про неможливість перевірки складових митної вартості
Даючи оцінку доводам апелянта про неможливість встановлення витрат у зв`язку з відсутністю у рахунку №UA10009959 рядку "винагорода експедитора" та розбіжностей у сумах, колегія суддів зазначає слідуюче.
Як встановлено з матеріалів справи, на виконання вимог митного органу позивачем було надано повний пакет додаткових документів, включаючи заявку № SIEV00153770, рахунок на оплату № UA10009959 та Акт здачі-приймання робіт № 13471. Вказані документи у своїй сукупності є достатніми для підтвердження витрат на транспортування та встановлення кінцевої вартості послуг з перевезення. Суд наголошує, що надання декларантом додаткових документів є належним способом усунення сумнівів митного органу. Те, що відповідач безпідставно відмовився прийняти ці документи до уваги, посилаючись на технічні особливості їх оформлення, є проявом надмірного формалізму, а неприйняття митницею поданих доказів не може бути підставою для покладання на позивача додаткового фінансового навантаження.
На думку суду, неподання вказаних документів не може бути підставою для коригування митної вартості товару, адже положення ч. 4 ст. 53 МК України передбачають, що додаткові документи на вимогу митного органу подаються за їх наявності в декларанта. Якщо певний додатковий документ на вимогу митного органу не поданий декларантом, то митний орган зобов`язаний навести обґрунтування, чому той чи інший документ необхідний для підтвердження складових митної вартості товару.
Верховний Суд у постанові від 21.04.2021 у справі № 809/1838/15 зробив висновок, що установивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
З огляду на викладене, суд зазначає, що митний орган в оскаржуваних рішеннях обґрунтовано не навів, які конкретно складові митної вартості він вважає непідтвердженими наданими ІП "Євроголд Індестріз Лтд" документами.
Колегія суддів вважає безпідставними твердження апелянта про неврахування витрат на навантажувально-розвантажувальні роботи в транзитному порту Wilhelmshaven (Німеччина), з огляду на наступне.
Згідно з наданою позивачем довідкою експедитора № SIEV00153770 та актом виконаних робіт, вартість морського фрахту є кінцевою та включає всі витрати на шляху слідування до порту призначення/кордону. Митним органом не надано жодного доказу (платіжних документів, рахунків від третіх осіб), які б підтверджували факт понесення позивачем додаткових витрат у порту Німеччини, які не були включені до загальної вартості перевезення. Сама по собі наявність транзитного пункту у маршруті не створює автоматичного обов`язку щодо збільшення митної вартості без документального підтвердження таких витрат.
Судом встановлено, що за основу для коригування митної вартості придбаного позивачем товару за резервним методом митним органом взято інформацію щодо вартості товару з МД №24UA500080002719U0 від 29.02.2024.
Суд зауважує, що вказана декларація не може вважатися об`єктивним джерелом інформації в цілях коригування митної вартості товару, оскільки митна вартість залежить від ряду обставин і визначається в кожному конкретному випадку. До того ж, вищезазначені декларації не розкривають умов поставки товару, що безпосередньо впливає на його митну вартість під час митного оформлення.
Вказана митна декларація не містять жодних параметрів, об`єктивно необхідних для судження про схожість, подібність, аналогічність чи ідентичність з товари, що ввозились позивачем. Потрібні для такого судження характеристики товару можуть бути з`ясовані лише у спосіб порівняння змісту поданих до митного оформлення документів з документами про властивості раніше імпортованого товару. Проте у спірних правовідносинах, як з`ясовано судом, митним органом такого порівняння зроблено не було. До суду документів, котрі б висвітлювали характеристики імпортованого позивачем товару та товару, митна вартість якого була взята митницею за зразок для обчислення, подано не було.
Наявність в базі даних ЄАІС ДФС інформації про те, що товар, який задекларовано та ввезено в Україну за іншою вартістю, ніж задекларовано позивачем, за відсутністю інших, визначених законом підстав, не може бути підставою для коригування митної вартості товару, ввезеного позивачем, оскільки з бази даних не вбачається умови договору, між ким він укладався, при цьому безліч обставин можуть впливати на ціну товару (його характеристика, виробник, умови і обсяги поставки, наявність знижок), адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономної волі і свободи договору.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 04.09.2018 по справі № 814/2659/16, від 21.08.2018 по справі № 804/7845/17, від 07.12.2018 по справі №809/4367/15.
Окрім цього, відповідно до п.2.1. Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №598, в разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування орган доходів і зборів поряд з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо; також у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.
Однак, в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товару відповідачем не наведено порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом, що є порушенням ч. 2 ст. 55 МК України.
Зазначена позиція відповідає висновкам Верховного Суду, викладеними в постановах від 21.01.2020 у справі № 813/5405/15, від 31.01.2020 у справі № 804/7761/16.
Окрім цього, визначення митної вартості за резервним методом, зазначеним у рішенні, є безпідставним, оскільки у оскарженому рішенні не наведено мотивів, що товар № 4, №5 позивача є подібним або аналогічним чи має схожі характеристики порівняно з товаром, що оцінювався за МД №24UA500080002719U0 від 29.02.2024.
Як вже зазначалось, митна вартість товару № 4, №5 визначена відповідачем за резервним методом та ґрунтується на раніше визнаній (визначеній) митними органами митній вартості схожого товару № 2, МД №24UA500080002719U0 від 29.02.2024, 1. Посуд і кухонне приладдя, дерев`яні: дошка обробна із бамбука, виробник - Немає даних.
Відповідачем не враховано, що виробником оцінюваного товару № 4, № 5 була конкретна компанія - Ningbo Ihome International Trading Co., LTD. (Китай).
Отже, висновок відповідача про можливість визначення митної вартості оцінюваних товарів на рівні митної вартості раніше імпортованого товару є недоведеним за правилами ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України через відсутність доказів відповідності оцінюваних товарів раніше імпортованим.
Суд ще раз наголошує, що наявність у митного органу інформації про те, що митна вартість ідентичних або подібних товарів, що раніше ввозилися в Україну, є вищою за заявлену позивачем, не є беззаперечним свідченням недостовірності даних та не може бути підставою для коригування вартості. Дані митних органів щодо вартості товарів у системі АСУУР мають лише допоміжний та інформативний характер. Відповідно до практики Верховного Суду різниця між вартістю товару, заявленою декларантом, та вартістю схожих товарів, що міститься в базі даних митниці, не є достатньою підставою для висновку про невідповідність заявленої вартості дійсним витратам.
Суд зауважує, що у спірних правовідносинах матеріалами справи підтверджено надання позивачем під час митного оформлення товару документів, що містять у сукупності ті відомості, які підтверджують числові значення митної вартості (її складових), й не дають підстав для сумніву щодо повноти та правильності її визначення декларантом.
Отже, на підставі наданих декларантом документів, перелік яких відповідає вимогам ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, митний орган мав можливість перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих позивачем, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України, і ці документи не містили дійсних розбіжностей, які б давали привід для обґрунтованого сумніву у правильності заявленої митної вартості.
З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що митним органом не доведено, що основні документи, подані декларантом, містили розбіжності, які мали вплив на правильність визначення митної вартості, чи мали місце ознаки підробки або не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягала сплаті за ці товари, як того вимагає ч. 3 ст. 53 МК України для виникнення права у митного органу витребувати додаткові документи.
Враховуючи відсутність підстав для витребування додаткових документів, передбачених ч. 3 ст. 53 МК України, митний орган в подальшому діяв протиправно, витребовуючи такі документи від позивача.
Позивач на вимогу митного органу надав додаткові документи, які на думку суду, додатково та в повній мірі підтвердили заявлену митну вартість товару.
Суд не погоджується із висновком та діями митного органу, оскільки він першочергово має здійснювати контроль та аналіз поданих разом з митною декларацією документів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Разом із тим, слід врахувати, що наявність у автоматизованій системі митного органу інформації, що товар, який задекларовано позивачем, розмитнювався раніше за значно вищою вартістю, за відсутності інших визначених законом підстав, не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не призводить до автоматичного збільшення митної вартості товарів, адже законодавство таких підстав прямо не встановлює, тому не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару.
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 29.01.2019 у справі № 815/6827/17, від 22.04.2019 у справі № 815/6242/17, від 07.08.2018 у справі № 815/3400/17.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 03.12.2020 у справі № 810/2749/16, приписи МК України зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності. Разом із тим, саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товарів та рівнем митної вартості товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ним було подано належний та достатній пакет документів під час митного оформлення спірного товару для підтвердження повноти і достовірності заявленої митної вартості товару за основним методом. Подані документи містили достовірні числові дані, які підтверджували митну вартість товару за ціною договору, у рішенні про коригування митної вартості не підтверджено належними доводами наявність у поданих документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар; правильність визначення митної вартості за основним методом не спростована та наявність належних підстав для коригування митної вартості не доведена.
Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку, що доводи апелянта про наявність розбіжностей щодо ціни товару у документах, поданих до митного оформлення, не відповідають фактичним обставинам справи, відсутні також підстави ставити під сумнів задекларовану митну вартість спірного товару за основним методом, оскільки така вартість підтверджується поданими до митного оформлення документами, у яких відсутні розбіжності щодо вартості товару чи ознаки підробки та вони містять достатньо відомостей щодо ціни товару, а розбіжності, про які зазначено в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товару, не можуть впливати на митну вартість та не могли бути правовою підставою для витребування відповідачем додаткових документів у декларанта. Отже, оскільки відповідач безпідставно відмовив у визнанні заявленої митної вартості, а оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів є необґрунтованим та таким, що не відповідає вказаним вище нормам МК України, тому з наведених вище мотивів та підстав позовні вимоги належить задовольнити шляхом визнання протиправним та скасування вказаного рішення.
Відповідно до частин першої, другої статті 256 МК України відмова у митному оформленні - це письмове вмотивоване рішення митного органу про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом. У рішенні про відмову у митному оформленні повинні бути зазначені причини відмови та наведені вичерпні роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Зазначене рішення повинно також містити інформацію про порядок його оскарження.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Pronina V. Ukraine, № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18.06.2006).
Суд враховує й те, що згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
При цьому, у рішенні ЄСПЛ у справі "Ґарсія Руіз проти Іспанії" (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини, що лежать в основі спору по даній справі, суд прийшов до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші зазначені аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є істотними для прийняття даного судового рішення.
Зважаючи на встановлені в ході розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими урегульовані спірні відносини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Оцінюючи позицію апелянта, колегія суддів вважає, що обставини, наведені в апеляційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, у апеляційній скарзі не зазначено. 
Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Житомирської митниці залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2026 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

Головуючий | | | Гонтарук В. М.
Судді | | | Біла Л.М.    Моніч Б.С.