Провадження номер 2/741/673/26
Єдиний унікальний номер 741/280/26

ЗАОЧНЕ
РІШЕННЯ
іменем України

07 вересня 2026 року м. Носівка

Носівський районний суд Чернігівської області у складі: 
головуючого – судді Крупини А.О.,
з участю секретарів судового засідання Кузьменка І.С., Богдан Н.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Носівка у порядку спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

УСТАНОВИВ:

У лютому 2026 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до Носівського районного суду Чернігівської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 10054,70 грн та понесених судових витрат.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 15.06.2017 між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 010/0374/82/0239386, підписанням якого відповідач підтвердила, що ознайомлена з чинною редакцією Правил та Тарифів банку на ведення та обслуговування карткових рахунків фізичних осіб.
17.07.2025 між АТ «Райффайзен Банк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір відступлення права вимоги № 114/2-78 F, за умовами якого «АТ «Райффайзен Банк» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні «АТ «Райффайзен Банк» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників.
Відповідно до реєстру боржників від 23.07.2025 до договору про відступлення прав вимоги № 114/2-78 F від 17.07.2025 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 у сумі 10054,70 грн, з яких: 10054,70 грн – сума заборгованості за основною сумою боргу.
За умовами Заяви-договору клієнт зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором.
Однак, відповідач не виконала своїх зобов`язань та не повернула наданий їй кредит в строки, передбачені кредитним договором.
З моменту отримання права вимоги до відповідача, позивач не здійснював нарахування жодних штрафних санкцій.
ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором № 010/0374/82/0239386 від 15.06.2017 у розмірі 10054,70 грн.
Посилаючись на зазначені обставини, ТОВ «ФК «ЄАПБ» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства заборгованість за кредитним договором № 010/0374/82/0239386 від 15.06.2017 у розмірі 10054,70 грн та судові витрати.
Ухвалою судді Носівського районного суду Чернігівської області від 02 березня 2026 року відкрито позовне провадження в цивільній справі, постановлено розгляд даної справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, призначено розгляд справи по суті на 06 травня 2026 року.
Ухвалою суду від 06 травня 2026 року відкладено розгляд справи до 07 вересня 2026 року у зв`язку з першою неявкою відповідача в судове засідання. 
Представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» у судове засідання не з`явилася, у позовній заяві просила суд здійснювати розгляд справи за відсутності представника позивача, у разі неявки в судове засідання відповідача не заперечувала проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання повторно не з`явилася, про час та місце проведення судових засідань сповіщалася належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, про причини неявки до суду не повідомила, правом на подання відзиву не скористалася, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи від неї до суду не надходило. 
Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Отже, сторони у справі на власний розсуд розпорядились своїми правами щодо предмета спору, а тому несуть ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням ними відповідних процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України).
Відповідно до ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України) суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За письмовою згодою позивача суд постановив 07 вересня 2026 року ухвалу про заочний розгляд справи, у відповідності до ст. 223 ЦПК України.
У відповідності до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, відповідео до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до вказаних правовідносин, суд робить нижченаведений висновок.
Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
Судом установлено, що 15.06.2017 між АТ «Райффайзен Банк Аваль», ПрАТ «СК «УНІКА Життя» та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг у сфері страхування № 010/0374/82/0239386 (а. с. 6-8), відповідно до умов якого клієнт, яким є ОСОБА_1 має право отримати, а банк зобов`язаний за умови відсутності (недостатності) грошових коштів на клієнтському рахунку надати клієнту в межах поточного ліміту грошові кошти (кредит) у розмірі та на умовах, встановлених договором. Кредит надається шляхом зарахування грошових коштів на клієнтській рахунок одночасно з ініціюванням клієнтом платіжних операцій за клієнтським рахунком (п. 1.1. договору). У статті 1 договору сторонами було погоджено розмір поточного ліміту на дату укладення договору в сумі 5000 грн, який в подальшому встановлюється та визначається відповідно до статті 1 договору, максимальний розмір кредитного ліміту – 200000 грн, строк, протягом якого клієнт користується та здійснює погашення кредиту, що становить 48 місяців, який починається з 15 червня 2017 року та закінчується 15 червня 2021 року (дата закінчення строку користування кредитом), процентну фіксовану ставку у розмірі 42,0 % річних.
17.07.2025 між АТ «Райффайзен Банк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір відступлення права вимоги № 114/2-78 F, відповідно до умов якого АТ «Райффайзен Банк» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників (а. с. 16-20, 22).
Платіжною інструкцією АТ «Таскомбанк» № 23026 від 21.07.2025 підтверджується сплата за відступлення права вимоги зг. договору відступлення права вимоги 114/2-78 F від 17.07.2025 (а. с. 21).
Відповідно до витягу з реєстру боржників у редакції додатку 2 до додаткової угоди № 3 від 14.01.2026 до договору відступлення права вимоги № 114/2-78-F від 17.07.2025, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 у сумі 10054,70 грн, з яких: 10054,70 грн сума заборгованості за основною сумою боргу (а. с. 23).
Згідно зі статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частинами першою, другою статті 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною першою статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Наявні у справі докази підтверджують, що 15.06.2017 ОСОБА_1 уклала з АТ «Райффайзен Банк Аваль» договір про надання банківських послуг у сфері страхування № 010/0374/82/0239386, за умовами якого кредит надається банком шляхом зарахування коштів кредиту на картковий рахунок відповідача.
Заява про відкриття карткового рахунку та надання кредиту «Кредитна картка» від 15.06.2017 № 03740239386 та довідка про умови кредитування підписана ОСОБА_1 та представником акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (а. с. 11, 12).
Відповідно до частини 1 статті 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою.
Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1ст. 513 ЦК України).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).
Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.
Відповідно до положень статей 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Відповідно до положень статей 12,81 ЦПК Україникожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
За правилами статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частиною першою статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Верховний Суд у постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 у справі №5026/886/2012).
Для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори факторингу, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.
В обґрунтування заявлених вимог на підтвердження переходу до позивача права вимоги за договором № 010/0374/82/0239386 від 15.06.2017 позивач надав суду копії договору відступлення права вимоги № 114/2-78 F від 17.07.2024, укладеного між АТ «Райффайзен Банк» та ТОВ «ЄАПБ» (а. с. 16-20) разом із додатковою угодою № 3 до вказаного договору від 14.01.2026 (а. с. 22), витягу з реєстру боржників у редакції додатку 2 до додаткової угоди № 3 від 14.01.2026 року до договору відступлення права вимоги № 114/2-78-F від 17.07.2025 (а. с. 23) та платіжної інструкції про сплату коштів за відступлення права грошової вимоги (а. с. 21).
Надані копії договору відступлення права вимоги та додаткової угоди до нього, витягу з реєстру боржників, платіжної інструкції в повному обсязі підтверджують факт переходу до позивача права вимоги до ОСОБА_1 за укладеним з АТ «Райффайзен Банк Аваль» кредитним договором.
Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Пред`являючи позов, ТОВ «ФК «ЄАПБ» посилалося на те, що відповідачу надано кредит, однак ні відомостей щодо його розміру, ні умов надання, позовна заява не містить. Позивачем зазначено лише суму заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 10054,70 грн, яку позивач і просив стягнути з відповідача.
Однак, наданий позивачем на підтвердження заявлених вимог розрахунок заборгованості (а. с. 15), здійснений позивачем, зроблений винятково за період, що починається часом набуття позивачем права вимоги на підставі договору відступлення права вимоги, а тому жодним чином не підтверджує умови кредитування та суму заборгованості за кредитом у межах строку кредитування із зазначенням відповідних транзакцій як з боку фінансової установи, так із боку клієнта, тому не може вважатися належним доказом наявності заборгованості в розумінні частини 1 статті 77 ЦПК України.
При цьому, належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розміру, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Пунктом 59 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 №75 (далі Положення), визначено, що банк обов`язково має складати на паперових та/або електронних носіях такі регістри як клієнтські рахунки та виписки з них. Відповідно до пункту 62 Положення виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Згідно з пунктом 63 Положення виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, якщо вона містить такі реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру за кожною операцією, відображеній у виписці з рахунку клієнта; 5) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у складанні виписки з рахунку клієнта/печатку банку.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.
Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.
Такий висновок узгоджується з постановами Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18, від 28 жовтня2020року у справі №760/7792/14-ц, від 17 грудня2020року у справі №278/2177/15-ц, від 25 травня 2021року у справі №554/4300/16-ц, від 07 грудня 2022 року у справі №298/825/15-ц.
Суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження перерахування банком на рахунок відповідача кредитних коштів та їх розміру.
Розрахунок заборгованості, складений позивачем, сам по собі не є достатнім доказом наявності заборгованості відповідача, а також її розміру та не підтверджує здійснення відповідачем фінансових операцій.
При цьому, стороною позивача задля підтвердження позовних вимог не заявлено клопотань про витребування доказів, зокрема, про витребування виписки з банківської установи щодо надходження відповідних коштів на рахунок відповідача.
Отже, наданий позивачем в якості доказу наявності заборгованості відповідача та її розміру розрахунок заборгованості за кредитним договором не є належним та допустимим доказом наявності заборгованості за кредитним договором, оскільки будь-яких доказів перерахування кредитних коштів на картку чи на рахунок відповідача, а також доказів користування ними відповідачем суду не надано.
Водночас, саме на позивача покладено обов`язок доказування обставин, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги, та подання всіх наявних у нього доказів у строки, встановлені статтею 83 ЦПК України.
Таким чином, за викладених вище обставин, у зв`язку з тим, що позивач не довів тих обставин, на які він посилається в своїй позовній заяві, позов не підлягає задоволенню.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд зробив висновок про необхідінсть відмови в задоволенні позовних вимог, судові витрати слід покласти на позивача.
Керуючись ст. 12, 13, 76, 81, 89, 141, 263-265, 280-282, 279 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 010/0374/82/0239386 від 15.06.2017 відмовити.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд – якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Учасники справи:
позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», код ЄДРПОУ 35625014, місцезнаходження: 07400, Київська область, Броварський район, м. Бровари, вул. Лісова, буд. 2;
відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 . 
Повний текст рішення складено 07 вересня 2026 року.

Суддя Анатолій КРУПИНА