11.08.2026  Справа № 363/6472/23 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2026 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді: Лукач О.П.,
за участю секретаря Ставиченка О.В.,
представника позивача – адвоката Буряченко Т.М. (в режимі ВКЗ), 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Вишгород у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (відповідач-1), ОСОБА_3 (відповідач-2), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Дмух Богдан Леонідович (третя особа-1), Приватне підприємство «Ремонтник-ЮГ» (третя особа-2), Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Клітко Валентина Василівна (третя особа-3), Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Консулта Україна» (третя особа-4), про витребування майна із чужого незаконного володіння від осіб, які є його останніми набувачами,
ВСТАНОВИВ:

15.11.2023 до Вишгородського районного суду, через систему «Електронний суд» (зареєстровано судом 16.11.2023), представником позивача – адвокатом Буряченко Т.М. подано вказану вище позовну заяву, у якій просить:
витребувати у ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 земельну ділянку загальною площею 1,6967 га, кадастровий номер: 3221881600:31:075:1048, яка розташована на території: Київська область, Вишгородський район, Вищедубечанська сільська рада, цільове призначення земельної ділянки: для індивідуального садівництва, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 479397732218;
витребувати у ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 земельну ділянку загальною площею 2,0191 га, кадастровий номер: 3221881400:30:001:0198, яка розташована: Київська область, Вишгородський район, Воропаївська сільська рада, цільове призначення земельної ділянки: для індивідуального садівництва, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 474954232218;
стягнути з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 солідарно судовий збір у розмірі 13 420,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 35 000,00 гривен.
В обґрунтування позовної заяви зазначено, що 09.08.2006 ОСОБА_1 за двома нотаріально посвідченими договорами купівлі-продажу придбав у ОСОБА_4 земельну ділянку площею 2,0191 га, кадастровий номер 3221881400:30:001:0198, розташовану на території Воропаївської сільської ради Вишгородського району Київської області, та земельну ділянку площею 1,6967 га, кадастровий номер 3221881600:31:084:1048, розташовану на території Вищедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області. 25.01.2007 на ім`я позивача видано державні акти серії ЯД №705974 та серії ЯД№705973 відповідно. Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 15.08.2007 у справі №2-807/2007 за позовом ПП «Ремонтник-ЮГ» до ОСОБА_1 було визнано дійсним договір міни від 05.01.2007, укладений між ПП «Ремонтник-ЮГ» та ОСОБА_1 , визнано за ПП «Ремонтник-ЮГ» право власності на зазначені дві земельні ділянки, а за ОСОБА_1 - право власності на комплекс будівель сільськогосподарського призначення у с. Дмитрівка Очаківського району Миколаївської області. Додатковим рішенням від 21.04.2021 резолютивну частину рішення від 15.08.2007 доповнено щодо ще чотирьох земельних ділянок у місті Києві. За твердженням сторони позивача, ОСОБА_1 про розгляд справи №2-807/2007 у 2007 році не знав, участі в її розгляді не брав, договір міни не укладав та не підписував, комплексу будівель від ПП «Ремонтник-ЮГ» не отримував. На підтвердження цих доводів позивач посилається на постанову Верховного Суду від 09.11.2022 у справі №2-807/2007 та викладені у ній обставини щодо невідповідності ідентифікаційних даних у документах, поданих у 2021 році нібито від імені ОСОБА_1 , візуальної відмінності підписів, відсутності доказів отримання ним податкових повідомлень-рішень, а також вчинення ним у 2017 та 2019 роках дій щодо розпорядження спірними земельними ділянками як власними. Постановою Миколаївського апеляційного суду від 17.04.2023 у справі № 2-807/2007 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 15.08.2007 скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ПП «Ремонтник-ЮГ» про визнання дійсним договору міни та визнання права власності на майно відмовлено. На підставі скасованого рішення, ПП «Ремонтник-ЮГ» у 2012 році отримало державні акти на спірні земельні ділянки та зареєструвало право власності на них. Надалі, цільове призначення обох земельних ділянок було змінено з ведення особистого селянського господарства на індивідуальне садівництво. За обставин, викладених у позовної заяви, у 2018 році ПП «Ремонтник-ЮГ» передало обидві земельні ділянки до ТОВ «БК «Консулта Україна». 17.05.2018 загальними зборами учасників ТОВ «БК «Консулта Україна» прийнято рішення про вихід зі складу учасників ОСОБА_5 та ОСОБА_3 та про повернення їм вкладів у натуральній формі: ОСОБА_5 - земельної ділянки 3221881400:30:001:0198, ОСОБА_3 - земельної ділянки 3221881600:31:075:1048. Надалі, земельна ділянка 3221881400:30:001:0198 за договором міни від 19.09.2019, посвідченим приватним нотаріусом Клітко В.В. за № 3185, перейшла від ОСОБА_5 до ТДВ «СК «УНІК»; за договором купівлі-продажу від 03.02.2021, посвідченим за № 275, ТДВ «СК «УНІК» продало її ОСОБА_5 ; 08.06.2021 ОСОБА_5 за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Дмухом Б.Л. за № 591, продала цю земельну ділянку ОСОБА_2 . На час звернення до суду, останніми зареєстрованими власниками спірних земельних ділянок є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Сторона позивача, посилаючись на положення статей 15, 16, 319, 321, 328, 330, 387, 388 ЦК України та практику Верховного Суду, просить витребувати спірні земельні ділянки від ОСОБА_2 та ОСОБА_3 як останніх набувачів.
Після виконання судом вимог частини восьмої статті 187 ЦПК України, ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 21.11.2023 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу (представнику) строк для усунення недоліків, зазначених у цій ухвалі.
29.11.2023 до суду, через систему «Електронний суд», представником позивача – адвокатом Буряченко Т.М. подано заяву про усунення недоліків.
Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 01.12.2023 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у загальному позовному провадженні з проведення підготовчого засідання, про що учасників провадження повідомлено у порядку, встановленому ЦПК України.
19.01.2024 до суду, через систему «Електронний суд» (зареєстровано судом 22.01.2024) адвокатом Шпінь В.І., як представником третьої особи-2 – ПП «Ремонтник-ЮГ», подано клопотання, у якому просив зупинити провадження у справі №363/6472/23 до закінчення розгляду Касаційним цивільним судом у складі Верховного суду касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Буд Девелопмент Груп» у справі №2-807/2007.
23.01.2024 до суду, через систему «Електронний суд» (зареєстровано судом 24.01.2024), представником позивача – адвокатом Буряченко Т.М. подано заперечення на клопотання представника ПП «Ремонтник-ЮГ».
26.01.2024, до суду, через систему «Електронний суд», представником ПП «Ремонтник-ЮГ» - адвокатом Шпінь В.І. подано додаткові пояснення на заперечення сторони позивача щодо зупинення провадження у справі.
25.04.2024 до суду, засобами поштового зв`язку та за підписом представника відповідача ОСОБА_2 – адвоката Кисель А.С., надійшов відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та стягнути витрати на професійну правничу допомогу. 
11.11.2024 до суду, через систему «Електронний суд», представником відповідача ОСОБА_2 – адвокатом Кисель А.С. подано клопотання про зупинення провадження у справі, у якому зазначає про наявність підстав для зупинення провадження у справі №363/6472/23 до набрання чинності остаточним судовим рішенням у справі №2-807/2007, яка наразі перебуває на розгляді у Верховному Суді.
Так, ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 21.01.2025 було зупинено провадження у цивільній справі №363/6472/23 до закінчення перегляду в касаційному порядку справи №2-807/2007. Вказану ухвалу суду було скасовано постановою Київського апеляційного суду від 27.03.2025, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. Апеляційний суд виходив із того, що судові рішення у справі 
№2-807/2007 уже набрали законної сили, а сам факт їх касаційного перегляду не створює об`єктивної неможливості для суду першої інстанції самостійно встановити та оцінити обставини, які входять до предмета доказування.
13.08.2025 до суду, через систему «Електронний суд», представником відповідача ОСОБА_2 – адвокатом Старовойтовою Д.А. подано додаткові пояснення щодо підстав для відмови у задоволенні позову, додавши постанову Верховного Суду від 25.06.2025 у справі 638/17112/21.
У судових засідання на стадії підготовчого провадження брали участь: представник позивача – адвокат Буряченко Т.М. та представники відповідача ОСОБА_2 – адвокат 
Кисель А.С. (11.04.2024, 19.09.2024), адвокат Старовойтова Д.А. (21.01.2025). За повідомленням адвоката Старовойтова Д.А., у заяві від 13.01.2025, адвокат Кисель А.С. більше не представляє відповідача ОСОБА_2 .
Інші учасники не з`являлися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.
При цьому, як убачається з матеріалів справи, судові повістки та копія ухвали про відкриття провадження, надіслані відповідачу ОСОБА_3 на адресу зареєстрованого місця проживання, поверталися до суду без вручення з відмітками «за закінченням терміну зберігання» та «адресат відсутній за вказаною адресою». Водночас рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень підтверджено вручення за цією адресою судових повісток про виклик у засідання на 11.06.2024, 07.11.2024 та 21.01.2025. Отже, 
ОСОБА_3 був обізнаний про розгляд справи, однак причин неявки суду не повідомив і відзиву не подав.
Судова кореспонденція, надіслана третім особам - ПП «Ремонтник-ЮГ» та ТОВ «Будівельна компанія «Консулта Україна», поверталася до суду без вручення з відмітками «за закінченням терміну зберігання» та «адресат відсутній за вказаною адресою». Відомості про зареєстровані електронні кабінети цих юридичних осіб у ЄСІТС відсутні.
Треті особи - приватні нотаріуси Київського міського нотаріального округу Дмух Б.Л. та Клітко В.В. - були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, однак у судові засідання не з`явилися, причин неявки не повідомили та письмових пояснень щодо позову не подали.
Ухвалою суду, внесеною до протоколу судового засідання від 30.10.2025, постановленою за участю представника позивача, закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 15.01.2026 о 14:00, про що учасників справи повідомлено в порядку, встановленому ЦПК України.
У судових засіданнях, призначених на 15.01.2026, 17.03.2026, 21.05.2026 та 30.07.2026, у режимі ВКЗ взяла участь представник позивача. Інші учасники провадження не з`явилися. 
При цьому, 14.01.2026 та 16.03.2026 до суду, через систему «Електронний суд», представник відповідача ОСОБА_2 – адвокат Старовойтова Д.А. подавала клопотання про відкладення судових засідань, призначених на 15.01.2026 та на 17.03.2026, зазначаючи у першому клопотанні про зайнятість у іншому судовому засіданні, про що до клопотання додано судову повістку-повідомлення про розгляд справи у Київському апеляційному суді, а у 
другому - про перебування на лікарняному, долучивши медичний висновок про тимчасову непрацездатність.
Судове засідання, призначене на 26.03.2026, не відбулося через зайнятість головуючого судді як слідчого судді під час розгляду клопотань у порядку КПК України.
13.05.2026 до суду, через систему «Електронний суд», представник відповідача 
ОСОБА_2 – адвокат Старовойтова Д.А. подала заяву про її участь у судовому засіданні, призначеному на 21.05.2026 о 15:00, в режимі відеоконференції, яку ухвалою суду від 14.05.2026 було задоволено, однак у судовому засіданні представник участі не взяла, повідомивши про особисті причини.
У судовому засіданні 21.05.2026, з урахуванням того, що 18.05.2026 до суду, через систему «Електронний суд», адвокат Старовойтова Д.А. подала заяву про застосування строку позовної давності, за клопотанням представника позивача, розгляд справи було відкладено на 30.07.2026 о 14:00, надавши їй можливість подати заперечення щодо застосування строку позовної давності.
У судовому засіданні 30.07.2026, у режимі ВКЗ, взяла участь представник позивача. Інші учасники провадження не з`явилися, при цьому, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися у порядку, встановленому ЦПК України.
Згідно з довідками про доставку судових повісток до електронних кабінетів, представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Старовойтова Д.А., представник третьої особи ПП «Ремонтник-ЮГ» - адвокат Шпінь В.І., а також приватні нотаріуси Дмух Б.Л. та Клітко В.В. були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання 30.07.2026, однак не з`явилися; заяв або клопотань про відкладення розгляду не подали.
Як убачається з матеріалів справи, конверти із судовими повістками, надіслані на стадії розгляду справи по суті відповідачу ОСОБА_3 та третім особам ПП «Ремонтник-ЮГ» і ТОВ «Будівельна компанія «Консулта Україна», повернулися до суду без вручення з відмітками «адресат відсутній» та «за закінченням терміну зберігання».
Крім того, відповідач ОСОБА_3 та треті особи ПП «Ремонтник-ЮГ» і ТОВ «Будівельна компанія «Консулта Україна» повідомлялися про судові засідання, призначені на 17.03.2026 та 30.07.2026, у порядку частини одинадцятої статті 128 ЦПК України - шляхом розміщення оголошень про виклик на офіційному вебсайті судової влади України.
Вирішуючи питання про можливість розгляду справи за відсутності відповідачів і третіх осіб, суд урахував думку представника позивача, яка не заперечувала проти розгляду справи за відсутності інших учасників, належне повідомлення представника відповідача-1, вжиті судом заходи для повідомлення інших учасників та положення статті 223 ЦПК України, у зв`язку з чим, дійшов висновку про можливість продовжити розгляд справи за їх відсутності.
Відповідно до статті 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.
У судовому засіданні представник позивача - адвокат Буряченко Т.М. позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Пояснила, що ОСОБА_1 належали дві земельні ділянки, які є предметом цього спору, однак рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 15.08.2007 у справі № 2-807/2007 право власності на них було визнано за ПП «Ремонтник-ЮГ». У подальшому це рішення скасовано постановою Миколаївського апеляційного суду від 17.04.2023 з ухваленням нового рішення про відмову ПП «Ремонтник-ЮГ» у позові. Представник позивача посилалася на постанову Верховного Суду від 09.11.2022 у справі № 2-807/2007 та зазначала, що встановлені під час касаційного перегляду обставини щодо документів, які подавалися від імені ОСОБА_1 , відмінності його ідентифікаційних даних та підписів, відсутність доказів належного повідомлення позивача про судовий розгляд, а також його дій щодо розпорядження земельними ділянками у 2017 та 2019 роках підтверджують позицію сторони позивача про те, що він не був обізнаний із вибуттям земельних ділянок зі своєї власності та продовжував вважати себе їх власником. Представник позивача виклала подальший ланцюг переходу права власності, зазначивши, що земельна ділянка 3221881400:30:001:0198 після ПП «Ремонтник-ЮГ» перейшла до ТОВ «БК «Консулта Україна», далі - до ОСОБА_5 , ТДВ «СК «УНІК», знову до ОСОБА_5 , а з 08.06.2021 - до ОСОБА_2 ; земельна ділянка 3221881600:31:075:1048 після ПП «Ремонтник-ЮГ» перейшла до ТОВ «БК «Консулта Україна», а у травні 2018 року - до ОСОБА_3 у зв`язку з його виходом зі складу учасників товариства та поверненням вкладу в натуральній формі. На думку представника, відповідно до статей 387, 388 ЦК України позов обґрунтовано пред`явлено саме до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 як останніх зареєстрованих власників майна. Вважає, що позивачем повністю доведені заявлені вимоги, тому просила їх задовольнити.
У відзиві на позовну заяву представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Кисель А.С. зазначила, що відповідач позов не визнає та просить відмовити у його задоволенні. Не заперечуючи викладену позивачем хронологію державної реєстрації та подальших переходів права на земельну ділянку 3221881400:30:001:0198, сторона відповідача стверджує, що 
ОСОБА_2 придбала земельну ділянку за відплатним договором купівлі-продажу від 08.06.2021, посвідченим приватним нотаріусом Дмухом Б.Л. за № 591, який не оскаржений і не визнаний недійсним, а зареєстроване на його підставі право власності ОСОБА_2 є чинним. Основним запереченням відзиву є те, що, на думку сторони відповідача, земельна ділянка вибула з володіння ОСОБА_1 не на підставі рішення Очаківського міськрайонного суду від 15.08.2007, а внаслідок його волевиявлення на укладення договору міни від 05.01.2007. Судове рішення лише визнало цей договір дійсним і право власності ПП «Ремонтник-ЮГ», тому воно не підтверджує вибуття майна поза волею власника. Державні акти ОСОБА_1 видано 25.01.2007, тобто після дати договору міни, і вважає, що позивач не довів належного статусу власника на момент відчуження. У відзиві також зазначено, що постанова Миколаївського апеляційного суду від 17.04.2023 не містить висновку про підроблення підпису ОСОБА_1 , відсутність його волі на укладення договору чи протиправне заволодіння майном ПП «Ремонтник-ЮГ». На думку сторони відповідача, апеляційний суд відмовив у позові ПП з інших правових підстав, зокрема через недодержання вимог щодо форми правочину та законодавчі обмеження на відчуження сільськогосподарських земель. Посилаючись на положення статей 330, 387, 388 ЦК України, представник ОСОБА_2 стверджує, що остання є добросовісним набувачем, оскільки придбала земельну ділянку за нотаріально посвідченим договором, покладаючись на відомості Державного реєстру речових прав, у якому право продавця було зареєстровано, а відомості про спір, права третіх осіб чи обтяження були відсутні. Вважає, що витребування майна покладе на відповідача надмірний індивідуальний тягар. У відзиві заявлено попередній розрахунок витрат на професійну правничу допомогу в сумі 20 000,00 грн та прохання стягнути їх із позивача у разі відмови у позові.
У додаткових поясненнях представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат 
Старовойтова Д.А. підтримала заперечення проти позову та навела висновки Верховного Суду щодо належного способу захисту, умов віндикації, презумпції добросовісності набувача і необхідності оцінювати пропорційність втручання у право мирного володіння майном. Представник зазначила, що особа, яка придбаває нерухомість і не знає та не може знати про права третіх осіб чи дефекти титулу, вправі покладатися на відомості Державного реєстру речових прав. На думку сторони відповідача, відсутність у реєстрі відомостей про право ОСОБА_1 , спір чи обтяження на час укладення договору від 08.06.2021, підтверджує добросовісність ОСОБА_2 , яка не повинна відповідати за порушення, допущені іншими особами у попередніх ланках цивільного обороту. Окремо представник послалася на частину другу статті 388 ЦК України та постанову Верховного Суду від 25.06.2025 у справі №638/17112/21, у якій сформульовано висновок про захист добросовісного набувача майна, проданого або переданого у порядку виконання судового рішення. Вона вважає цю правову позицію застосовною до спірних правовідносин, оскільки первісна зміна титулу відбулася на підставі судового рішення, що на той час набрало законної сили, та просить відмовити у позові повністю.
У заяві про застосування позовної давності представник ОСОБА_2 - адвокат Старовойтова Д.А., посилаючись на положення статей 257, 261, 267 ЦК України, зазначає, що право власності ПП «Ремонтник-ЮГ» на земельну ділянку 3221881400:30:001:0198 було зареєстровано у 2014 році, після чого ділянка неодноразово відчужувалася, а всі реєстраційні дії були відкритими і відображалися у Державному реєстрі речових прав. Зазначено, що ОСОБА_1 у 2017 році вчиняв дії щодо продажу спірних земельних ділянок і укладав договір про надання інформаційно-посередницьких послуг, а у 2019 році - попередній договір купівлі-продажу. На думку сторони відповідача, це свідчить, що позивач щонайменше з 2017 року цікавився долею земельних ділянок і мав об`єктивну можливість перевірити відомості про їх зареєстрованих власників. Вважають, що посилання ОСОБА_1 на необізнаність про рішення 2007 року, не спростовує його можливості дізнатися про порушення права значно раніше звернення до суду у 2023 році. У зв`язку з цим просить застосувати наслідки спливу позовної давності та відмовити у позові.
У свою чергу, представником позивача 26.05.2026 подано заперечення на заяву про застосування позовної давності. Сторона позивача вважає заяву необґрунтованою та зазначає, що до скасування 17.04.2023 рішення Очаківського міськрайонного суду від 15.08.2007, яке було формальною підставою перебування земельних ділянок у володінні інших осіб, ефективна віндикаційна вимога не могла бути реалізована. Представник позивача посилається на постанову Верховного Суду від 09.11.2022 у справі№ 2-807/2007, у якій оцінено невідповідність документів, поданих у 2021 році нібито від його імені, відсутність доказів належного повідомлення про розгляд справи й отримання податкових повідомлень-рішень, а також дії ОСОБА_1 у 2017 та 2019 роках. За позицією позивача, ці дії свідчили не про обізнаність із втратою права, а про переконання, що він залишається власником земельних ділянок. Сторона позивача також посилається на відсутність доказів отримання ОСОБА_1 повідомлень про перереєстрацію земельних ділянок, знищення первісних матеріалів справи №2-807/2007 та продовження строків позовної давності в період воєнного стану. Просить відмовити у застосуванні наслідків спливу позовної давності та задовольнити позов.
Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази у справі, оцінивши докази у їх сукупності, дійшов таких висновків.
Так, відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до статей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених законом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно зі статтею 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Частинами першою та шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Судом встановлено, що 09.08.2006 між ОСОБА_4 , від імені якої діяв ОСОБА_6 на підставі довіреності від 31.07.2006 № 7812, та ОСОБА_1 укладено два нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу земельних ділянок (том 1 а.с. 26-27, 30-31).
За договором, посвідченим приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Голуб Л.А. за реєстровим № 8359, ОСОБА_1 придбав земельну ділянку площею 2,0191 га, кадастровий номер 3221881400:30:001:0198, на території Воропаївської сільської ради Вишгородського району Київської області, для ведення особистого селянського господарства. 
За договором, посвідченим тим самим нотаріусом за реєстровим № 8358, ОСОБА_1 придбав земельну ділянку площею 1,6967 га, кадастровий номер 3221881600:31:084:1048, на території Вищедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області, для ведення особистого селянського господарства. 
25.01.2007 на ім`я ОСОБА_1 видано державний акт серії ЯД № 705974 на земельну ділянку 3221881400:30:001:0198 (том 1 а.с. 28-29) та державний акт серії ЯД № 705973 на земельну ділянку 3221881600:31:084:1048 (том 1 а.с. 32-33). 
Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 15.08.2007 у справі № 2-807/2007 визнано дійсним договір міни від 05.01.2007 між ПП «Ремонтник-ЮГ» і ОСОБА_1 , визнано за ПП «Ремонтник-ЮГ» право власності на дві спірні земельні ділянки, а за ОСОБА_1 - право власності на комплекс будівель сільськогосподарського призначення (том 1 а.с. 34-35).
Додатковим рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 21.04.2021 резолютивну частину рішення від 15.08.2007 доповнено щодо чотирьох земельних ділянок у місті Києві (том 1 а.с. 36-37).
Постановою Верховного Суду від 09.11.2022 у справі №2-807/2007 скасовано ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 08.09.2021 про відмову у відкритті апеляційного провадження за скаргою ОСОБА_1 та справу передано для продовження розгляду 
(том 1 а.с. 38-68, том 2 а.с. 33-39). 
Як убачається із змісту вказаного судового рішення, Верховний Суд звернув увагу на істотну невідповідність між ідентифікаційними документами ОСОБА_1 та документами, поданими у квітні 2021 року нібито від його імені за однакового РНОКПП, на візуальну відмінність підписів, та зазначив, що несплата земельного податку не доводить обізнаності ОСОБА_1 про відчуження земельних ділянок за відсутності доказів отримання ним податкових повідомлень-рішень, а дії щодо пошуку покупців у 2017 році та укладення попереднього договору у 2019 році свідчили про те, що він вчиняв їх, вважаючи себе власником земельних ділянок. 
Постановою Миколаївського апеляційного суду від 17.04.2023 рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 15.08.2007 скасовано та ухвалено нове рішення про відмову ПП «Ремонтник-ЮГ» у позові (том 1 а.с. 69-75, том 2 а.с. 40-43). 
Як убачається із вказаного судового рішення, апеляційний суд, зокрема, виходив із того, що державні акти на ім`я ОСОБА_1 видано 25.01.2007, тобто після зазначеної дати договору міни, ПП «Ремонтник-ЮГ» не довело належність йому будівель, які мали бути зустрічним майном, договір міни підлягав нотаріальному посвідченню та державній реєстрації і не міг бути визнаний дійсним на підставі частини другої статті 220 ЦК України. Крім цього, суд урахував встановлені земельним законодавством обмеження на відчуження відповідних земель.
Також, за змістом постанови Миколаївського апеляційного суду від 17.04.2023 
ОСОБА_1 , обґрунтовуючи апеляційне оскарження рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 15.08.2007, посилався на те, що дізнався про це рішення 18.08.2021, а 25.08.2021 подано апеляційну скаргу.
Матеріалами справи підтверджено, що представником ОСОБА_1 19.08.2021 направлено адвокатські запити до органу Держгеокадастру (том 1 а.с. 76-78 80-82). Інших доказів того, що до серпня 2021 року ОСОБА_1 фактично знав про реєстрацію права на спірні земельні ділянки за іншими особами, матеріали справи не містять.
За відповідями Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 02.09.2021 №29-10-0.331-10245/2-21 (том 1 а.с. 79) та №29-10-0.331-10246/2-21 (том 1 а.с. 83) у місцевому фонді документації із землеустрою зберігаються другі примірники державних актів, виданих ПП «Ремонтник-ЮГ»: серії ЯМ № 331275 на земельну ділянку площею 2,0191 га, кадастровий номер 3221881400:30:001:0198, зареєстрований 06.03.2012 за №322180002000089, та серії ЯМ № 444558 на земельну ділянку площею 1,6967 га, кадастровий номер 3221881600:31:075:1048, зареєстрований 06.03.2012 за №322180002000090. В обох державних актах підставою набуття права ПП «Ремонтник-ЮГ» зазначено рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 15.08.2007 у справі №2-807/2007. У місцевому фонді документації із землеустрою та оцінки земель Відділу відсутня документація із землеустрою щодо цих ділянок.
Розпорядженнями Вишгородської районної державної адміністрації від 05.03.2014 №125 та №126 цільове призначення обох земельних ділянок змінено з ведення особистого селянського господарства на індивідуальне садівництво (том 1 а.с. 84-88, 89-94). 
При цьому, у кадастрових документах щодо земельної ділянки площею 1,6967 га використовується кадастровий номер 3221881600:31:075:1048, але документ про зміну кадастрового номера 3221881600:31:084:1048 на 3221881600:31:075:1048 у матеріалах справи відсутній. Водночас, сукупність досліджених документів підтверджує, що йдеться про ту саму фізично визначену земельну ділянку: однакова площа 1,6967 га, однакове місце розташування на території Вищедубечанської сільської ради, однакове первісне цільове призначення, однаковий завершальний номер 1048, практично тотожні конфігурація та довжини меж, а державний акт ПП «Ремонтник-ЮГ» на ділянку з блоком «:075:», виданий саме на підставі рішення, яким за підприємством визнавалося право на ділянку ОСОБА_1 з блоком «:084:». Також, Інформаційна довідка від 03.11.2023 за старим кадастровим номером 3221881600:31:084:1048 не містить актуального окремого запису про речове право 
(том 1 а.с. 130). 
За інформацією з Державного реєстру речових прав, право ПП «Ремонтник-ЮГ» на земельну ділянку 3221881400:30:001:0198 зареєстровано 03.10.2014, номер запису 7308095 
(том 1 а.с. 100), а на земельну ділянку 3221881600:31:075:1048 – 14.10.2014, номер запису 7372230 (том 1 а.с. 104) . Підставами реєстрації вказано - державні акти від 06.03.2012 (том 1 а.с. 85-86. а.с. 90-91), які, у свою чергу, видано на підставі рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області №2-807 від 15.08.2007.
Актом приймання-передавання нерухомого майна від 23.03.2018 (том 1 а.с. 106), ПП «Ремонтник-ЮГ» передало, а ТОВ «БК «Консулта Україна» прийняло обидві спірні земельні ділянки: 3221881600:31:075:1048, вартістю 1 418 442,00 грн, та 3221881400:30:001:0198, вартістю 1 687 968,00 грн. Підписи директорів ПП «Ремонтник-ЮГ» та ТОВ ТОВ «БК «Консулта Україна» засвідчено нотаріально. Право власності ТОВ на обидві земельні ділянки зареєстровано 29.03.2018 (том 1 а.с. 99, 103-104) .
Протоколом загальних зборів учасників ТОВ «БК «Консулта Україна» №17/05/2018 від 17.05.2018, вирішено вивести зі складу учасників - ОСОБА_5 та ОСОБА_3 і повернути їм вклади в натуральній формі: ОСОБА_5 – земельну ділянку 3221881400:30:001:0198, вартістю 1 687 968,00 грн, ОСОБА_3 – земельну ділянку 3221881600:31:075:1048, вартістю 1 418 442,00 грн (том 1 а.с. 108-109). 
На виконання вказаного протоколу, цього самого дня, складено два окремі акти приймання-передавання (том 1 а.с. 110-11, 112-113). 
18.05.2018 право власності на земельну ділянку 3221881600:31:075:1048 зареєстровано за ОСОБА_3 , номер запису 26260971 (том 1 а.с. 103), а на земельну ділянку 3221881400:30:001:0198 - за ОСОБА_5 , номер запису 26261142 (том 1 а.с. 98).
19.09.2019 ОСОБА_5 за нотаріально посвідченим договором міни №3185, передала земельну ділянку 3221881400:30:001:0198 ТДВ «СК «УНІК» в обмін на житловий будинок та земельні ділянки у місті Ірпені (том 1 а.с. 114-119). Право власності на земельну ділянку 3221881400:30:001:0198 зареєстровано за ТДВ «СК «УНІК» 19.09.2019, номер запису 33313717 (том 1 а.с. 97).
Надалі, 03.02.2021 ТДВ «СК «УНІК» за договором купівлі-продажу №275 продало земельну ділянку 3221881400:30:001:0198 – ОСОБА_5 за ціною 126 000,00 грн. (том 1 
а.с. 120-123). Право власності на земельну ділянку 3221881400:30:001:0198 зареєстровано за ОСОБА_5 03.02.2021, номер запису 40387924 (том 1 а.с. 96).
08.06.2021 ОСОБА_5 , через представника, продала земельну ділянку ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу №591 також за ціною 126 000,00 грн. (том 1 а.с. 124-127). Договір містить заяви сторін про повний розрахунок до його підписання, огляд земельної ділянки покупцем, відсутність спорів, прав третіх осіб та обтяжень, а також, нотаріусом перевірено зареєстроване право продавця та відомості про обтяження.
Право власності на земельну ділянку 3221881400:30:001:0198 зареєстровано за 
ОСОБА_2 08.06.2021, номер запису 42376830 (том 1 а.с. 96).
Крім цього, за інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03.11.2023 (том 1 а.с. 128-129) право власності на земельну ділянку 3221881400:30:001:0198, реєстраційний номер об`єкта 474954232218, зареєстроване за 
ОСОБА_2 , а на земельну ділянку 3221881600:31:075:1048, реєстраційний номер об`єкта 479397732218, - за ОСОБА_3 (том 1 а.с. 131-132). Зареєстрованих іпотек чи обтяжень у цих довідках не зазначено.
Звіти про експертну грошову оцінку від 09.11.2023 визначили вартість земельної ділянки 3221881600:31:075:1048 у сумі 1 418 442,00 грн (том 1 а.с. 144-147), а земельної ділянки 3221881400:30:001:0198 - у сумі 1 687 968,00 грн. (том 1 а.с. 148 – 151). 
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. За статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі статтями 316, 317, 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, а право власності є непорушним.
Частиною другою статті 328 ЦК України встановлено презумпцію правомірності набуття права власності. 
Договори купівлі-продажу від 09.08.2006, на підставі яких ОСОБА_1 придбав спірні земельні ділянки, нотаріально посвідчені, не визнані недійсними та стали підставою для видачі 25.01.2007 державних актів серії ЯД № 705974 і ЯД № 705973. Відтак первісне право 
ОСОБА_1 на обидві земельні ділянки підтверджено належними доказами. При цьому, доводи сторони відповідача, що договори купівлі-продажу від 09.08.2006 є такі, що суперечили земельному мораторію, не підтверджений належними доказами. Оскільки, вказані договори нотаріально посвідчені, не визнані недійсними та стали підставою для видачі ОСОБА_1 державних актів, а постанова Миколаївського апеляційного суду від 17.04.2023 не вирішувала питання про недійсність договорів від 09.08.2006, а посилання на правову оцінку іншого за змістом і датою правочину міни, не доводить нікчемності договорів, на яких ґрунтується первісний титул позивача.
За статтею 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане добросовісним набувачем у особи, яка не мала права його відчужувати, власник вправі витребувати майно, якщо воно вибуло з його володіння або з володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.05.2019 у справі № 522/7636/14-ц, підтримавши раніше сформований підхід, зазначила, що майно, яке вибуло з володіння власника на підставі судового рішення, ухваленого щодо цього майна, але надалі скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Цей висновок має значення для встановленої у цій справі моделі юридичного вибуття майна.
Не є доведеним належними доказами факт підроблення підпису ОСОБА_1 на договорі міни від 05.01.2007 та постанова Верховного Суду від 09.11.2022 не встановлювала факту підроблення, при цьому, відсутність такого висновку не є перешкодою для вирішення віндикаційної вимоги.
Вирішальним для оцінки способу юридичного вибуття майна є те, що договір міни від 05.01.2007 самостійно не став чинною підставою переходу права власності до ПП «Ремонтник-ЮГ». Постановою Миколаївського апеляційного суду від 17.04.2023 у визнанні цього договору дійсним та у визнанні за ПП права власності відмовлено. Натомість державні акти ПП серії ЯМ № 444558 та ЯМ № 331275 прямо називають підставою набуття права – рішення Очаківського міськрайонного суду від 15.08.2007, яке надалі було скасоване. Іншої належної та чинної підстави виникнення права власності ПП «Ремонтник-ЮГ» матеріали справи не містять, як і відсутнє підтвердження належного виконання договору міни та ПП «Ремонтник-ЮГ» не довело права власності на зустрічне майно, яке мало бути передане ОСОБА_1 .. 
Отже, оскільки зареєстроване право ПП «Ремонтник-ЮГ» виникло на підставі судового рішення, яке надалі було скасоване, а самостійного чинного правочинного титулу підприємства не встановлено, суд дійшов висновку, що спірні земельні ділянки юридично вибули з володіння ОСОБА_1 поза його волею у розумінні пункту 3 частини першої статті 388 ЦК України.
Власник, який з дотриманням статей 387, 388 ЦК України заявляє віндикаційну вимогу, вправі витребувати індивідуально визначене майно безпосередньо від останнього зареєстрованого набувача незалежно від кількості проміжних відчужень. Такий висновок, зокрема, викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14.11.2018 у справі №183/1617/16. Тому відсутність окремих вимог про визнання недійсними договорів 
2018-2021 років, скасування державних актів чи реєстраційних рішень не свідчить про неналежний спосіб захисту.
Щодо добросовісності останніх набувачів, слід зазначити, що матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_2 на момент укладення договору 08.06.2021 знала або могла знати про майбутнє оскарження рішення 2007 року чи про претензії ОСОБА_1 . Договір було нотаріально посвідчено, право продавця було зареєстроване, обтяження за даними реєстру були відсутні. Тому суд виходить із того, що ОСОБА_2 є добросовісним відплатним набувачем.
Щодо ОСОБА_3 суд ураховує, що земельну ділянку передано йому у 2018 році у зв`язку з виходом зі складу учасників ТОВ «БК «Консулта Україна» та поверненням вкладу в натуральній формі, вартість ділянки відповідала вартості його частки, зазначеній у протоколі загальних зборів. Доказів обізнаності ОСОБА_3 про дефект первісного титулу ПП «Ремонтник-ЮГ» немає, тому суд виходить із презумпції добросовісності набуття. 
Водночас, характер цієї передачі не змінює результату спору: за відплатного набуття застосовується пункт 3 частини першої статті 388 ЦК України, а за безвідплатного набуття від особи, яка не мала права відчужувати майно, власник має право витребувати його в усіх випадках за правилом про безвідплатне набуття, встановленим статтею 388 ЦК України.
За змістом статей 330, 388 ЦК України добросовісний набувач набуває право власності лише тоді, коли майно відповідно до статті 388 ЦК України не може бути витребуване у нього. У цій справі встановлена прямо передбачена пунктом 3 частини першої статті 388 ЦК України підстава - вибуття майна поза волею власника.
Посилання сторони відповідача на частину другу статті 388 ЦК України та постанову Верховного Суду від 25.06.2025 у справі № 638/17112/21 суд відхиляє як таке, що стосується інших фактичних обставин. Частина друга статті 388 ЦК України передбачає неможливість витребування у добросовісного набувача майна, яке було продане або передане у власність у порядку, встановленому для виконання судових рішень. У справі №638/17112/21 вирішальним було передання майна в межах виконавчого провадження уповноваженим державою виконавцем. Натомість, у цій справі, відсутні виконавче провадження, примусова реалізація, торги чи передання майна державним або приватним виконавцем. Рішення від 15.08.2007 мало правовстановлювальний характер, після його ухвалення ПП «Ремонтник-ЮГ» самостійно оформило державні акти, а надалі добровільно передавало майно іншим особам. Реєстрація права на підставі судового рішення не є тотожною продажу чи переданню майна у порядку його примусового виконання.
Висновок про необхідність перевіряти добросовісність зареєстрованого володільця та пропорційність втручання у його право узгоджується з практикою Великої Палати Верховного Суду, зокрема постановами від 21.09.2022 у справі № 908/976/19 та від 04.07.2023 у справі №233/4365/18. 
Витребування спірних земельних ділянок є втручанням у право мирного володіння майном відповідачів, однак це втручання ґрунтується на передбачуваних правилах статей 387, 388 ЦК України та спрямоване на відновлення права особи, у якої майно вибуло поза її волею. Суд ураховує, що ОСОБА_2 покладалася на реєстр і нотаріальну процедуру, а ОСОБА_3 одержав ділянку в межах корпоративного розрахунку. Разом із тим, позивач оплатно набув конкретні земельні ділянки за нотаріальними договорами, а належного добровільного відчуження ним цього майна не доведено. Доказів забудови спірних земельних ділянок відповідачами, істотних невіддільних поліпшень, використання їх як єдиного житла чи іншої особливої соціальної залежності від цього майна, суду не надано.
Суд також ураховує, що закон передбачає можливість захисту майнових інтересів набувача у правовідносинах із особою, від якої він одержав майно, зокрема у зв`язку з вилученням товару у покупця за підставами, що виникли до його продажу. Для ОСОБА_3 можливі способи захисту пов`язані з правовідносинами щодо розрахунків при виході з товариства. Наявність таких способів захисту не є самостійною підставою рішення, однак враховується під час оцінки тягаря втручання.
За таких обставин суд вважає, що витребування обох земельних ділянок не покладає на відповідачів непропорційного індивідуального тягаря та відповідає вимогам статті 1 Першого протоколу до Конвенції.
Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 довів первісний титул на обидві земельні ділянки, їх індивідуальну визначеність, юридичне вибуття поза його волею на підставі судового рішення, яке надалі скасоване, та перебування майна у зареєстрованому володінні відповідачів. Доводи сторони відповідача не спростовують установлених обставин і не виключають застосування пункту 3 частини першої статті 388 ЦК України. Отже, позовні вимоги про витребування обох земельних ділянок підлягають задоволенню.
Щодо заяви ОСОБА_2 про застосування позовної давності суд зазначає таке.
Відповідно до положень статей 256, 257 ЦК України позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до частини третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Відповідно до частини першої статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.
Верховний Суд у постанові від 14.05.2025 у справі № 15/68-10(902/1563/23) (пункти 8.17, 8.21), застосовуючи статтю 261 ЦК України до віндикаційної вимоги, зазначив, що порушення права та підтвердження такого порушення судовим рішенням не є тотожними поняттями; закон не пов`язує початок перебігу позовної давності з ухваленням судового рішення, яким порушення права підтверджено. Значення має момент, коли власник довідався або міг довідатися про порушення свого права.
Для вирішення заяви ОСОБА_2 немає необхідності остаточно визначати, чи розпочався перебіг позовної давності у серпні 2021 року, коли ОСОБА_1 дізнався про рішення від 15.08.2007 та розпочав дії щодо з`ясування правового статусу земельних ділянок, чи 17.04.2023, як стверджує сторона позивача. Навіть якщо обчислювати позовну давність від більш раннього із зазначених періодів – серпня 2021 року, – до дня подання позову через систему «Електронний суд» 15.11.2023 встановлений статтею 257 ЦК України трирічний строк не сплив.
Доводи ОСОБА_2 про те, що позивач мав можливість довідатися про порушення свого права ще у 2017 або 2019 році, належними доказами не підтверджені. Укладення договору про надання інформаційно-посередницьких послуг у 2017 році та попереднього договору купівлі-продажу у 2019 році свідчить про намір ОСОБА_1 розпорядитися земельними ділянками як власними, однак не підтверджує, що під час учинення цих дій він отримав відомості про реєстрацію права за іншими особами. Матеріали справи не містять витягу з Державного реєстру речових прав, рішення нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, письмового повідомлення чи іншого документа, з якого вбачалося б, що до серпня 2021 року позивачеві стало відомо про відповідну перереєстрацію. 
Верховний Суд у постанові від 09.11.2022 у справі №2-807/2007 також звернув увагу, що наведені дії ОСОБА_1 вчинялися ним як особою, яка вважала себе власником земельних ділянок, а висновок про його більш ранню обізнаність лише з огляду на можливість цікавитися станом невідомого йому судового провадження був передчасним.
Отже, на час звернення ОСОБА_1 до суду позовна давність за вимогою, пред`явленою до ОСОБА_2 , не спливла. У зв`язку із цим відсутня необхідність оцінювати поважність причин її пропуску, а також застосовувати положення про продовження строків позовної давності під час карантину чи воєнного стану, на які додатково посилалася сторона позивача у запереченнях.
На підставі викладеного, заява представника відповідача Басараб Н.А. про застосування наслідків спливу позовної давності задоволенню не підлягає. 
Щодо відшкодування відповідачами заявлених позивачем витрат по сплаті судового збору у розмірі 13 420,00 грн, а також на правничу допомогу у розмірі 35 000,00 грн, суд дійшов такого.
Так, відповідно до положень статті 265 ЦПК України, суд під час ухвалення судового рішення вирішує питання про судові витрати склад та розмір яких входить до предмета доказування в справі.
Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 134 ЦПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Однією з основних засад цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, що передбачено пунктом 12 частини третьої статті 2 ЦПК України.
Відповідно до частин першої та третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи, до яких належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання такої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи ці витрати підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.
Для цілей такого розподілу розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збирання доказів, складання процесуальних документів, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг, виконаних робіт і їх вартості, яка сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.
Отже, процесуальний закон не ставить можливість розподілу витрат на професійну правничу допомогу виключно в залежність від фактичного здійснення оплати на момент ухвалення рішення. Такі витрати можуть бути присуджені і в тому разі, коли сторона відповідно до умов договору зобов`язана їх сплатити.
Згідно з частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим на їх виконання, обсягом наданих послуг, ціною позову та значенням справи для сторони.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України також ураховує, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи та чи є їх розмір обґрунтованим і пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову та значення справи для сторін.
Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зокрема у фіксованому розмірі або у формі погодинної оплати, підстави для зміни, порядок сплати та інші умови визначаються договором про надання правничої допомоги.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 зазначила, що фіксований розмір гонорару означає встановлення сторонами конкретної суми винагороди, яка не залежить від фактичної кількості часу, витраченого адвокатом на надання відповідних послуг. Визначаючи суму, що підлягає компенсації іншою стороною, суд має виходити з установленого договором розміру або порядку обчислення гонорару, водночас перевіряючи дотримання критеріїв реальності, необхідності, розумності та співмірності витрат.
Зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу через їх неспівмірність відповідно до частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України можливе за клопотанням іншої сторони, на яку покладається обов`язок доведення неспівмірності заявлених витрат.
Як убачається з матеріалів справи, 03.11.2023 між ОСОБА_1 та адвокатом Буряченко Т.М. укладено договір про надання правової допомоги №17/01 (том 1 а.с. 138-140). Предметом цього договору є надання ОСОБА_1 професійної правничої допомоги у спорі щодо витребування спірних земельних ділянок, зокрема опрацювання матеріалів правовідносин, збирання документів, направлення адвокатських запитів, підготовка заяви про забезпечення позову, складання позовної заяви, інших процесуальних документів та представництво інтересів клієнта в суді.
Пунктом 3.1 договору сторони погодили фіксований розмір гонорару за складання позовної заяви - 35 000,00 грн, який підлягав оплаті до подання позову, але не пізніше першого судового засідання. 
До позовної заяви також додано попередній розрахунок судових витрат (том 1 а.с. 141), у якому зазначено види правничої допомоги, пов`язані з підготовкою і веденням цієї справи: консультації та роз`яснення з правових питань; підготовка позовної заяви; складання адвокатських запитів і збирання доказів; підготовка заяви про забезпечення позову; складання процесуальних документів і участь у судових засіданнях. Загальний очікуваний розмір витрат на професійну правничу допомогу визначено у сумі 35 000,00 грн, а разом із судовим збором – 48 420,00 грн.
Суд також бере до уваги, що спір стосується двох земельних ділянок загальною вартістю 3 106 410,00 грн, для підготовки позову необхідно було дослідити правовстановлювальні документи починаючи з 2006 року, судові рішення у справі №2-807/2007, державні акти, кадастрові та реєстраційні відомості, корпоративні рішення, акти приймання-передавання та правочини, укладені у 2018–2021 роках, установити послідовність переходів права власності та визначити належних відповідачів. Позовна заява містить виклад обставин, якими обґрунтовано позовні вимоги, з великим обсягом додатків та під час розгляду справи представник позивача готувала процесуальні заяви та заперечення, брала участь у судових засіданнях, оскарженні ухвали про зупинення провадження.
З огляду на категорію і складність спору, ціну позову, обсяг досліджених документів, тривалість розгляду справи та значення її результату для позивача сума 35 000,00 грн не є очевидно завищеною чи непропорційною предмету спору.
Матеріали справи не містять клопотання відповідачів про зменшення заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу із зазначенням конкретних обставин їх неспівмірності зі складністю справи, обсягом виконаних робіт, ціною позову або значенням справи для сторін.
За таких обставин суд дійшов висновку, що заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу у сумі 35 000,00 грн підтверджені належними доказами, пов`язані з розглядом справи, є реальними в розумінні існування обов`язку позивача їх сплатити, необхідними для захисту його права та розумними і співмірними з огляду на конкретні обставини цього спору.
Як встановлено судом, позивач, звертаючись із позовом до суду, сплатив судовий збір у розмірі 13 420,00 грн. (Том 1 а.с. 155).
Оскільки позов ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі, суд вважає, що відповідно до статті 141 ЦПК України, із відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір.
Визначаючи розмір судових витрат, які підлягають відшкодуванню відповідачами, суд враховує, що вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 стосуються двох окремих об`єктів нерухомості й не утворюють солідарного обов`язку відповідачів, у зв`язку з чим, підстав для солідарного стягнення судових витрат немає та вони підлягають розподілу між відповідачами пропорційно вартості земельної ділянки, якої стосується відповідна задоволена вимога.
Так, вартість земельної ділянки, зареєстрованої за ОСОБА_3 , становить 
1 418 442,00 грн, тобто 45,6618 відсотка загальної ціни позову. Тому з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 6 127,81 грн судового збору та 15 981,62 грн витрат на професійну правничу допомогу, а всього - 22 109,43 грн.
Вартість земельної ділянки, зареєстрованої за ОСОБА_2 , становить 1 687 968,00 грн, тобто 54,3382 відсотка загальної ціни позову. Тому з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 7 292,19 грн судового збору та 19 018,38 грн витрат на професійну правничу допомогу, а всього - 26 310,57 грн.
Керуючись статтею 41 Конституції України, статтями 15, 16, 204, 256, 257, 261, 267, 316, 317, 319, 321, 328, 330, 387, 388, 660, 661 ЦК України, статтями 12, 13, 76-82, 89, 133, 137, 141, 223, 258, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Дмух Богдан Леонідович, Приватне підприємство «Ремонтник-ЮГ», Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Клітко Валентина Василівна, Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Консулта Україна», про витребування майна із чужого незаконного володіння від осіб, які є його останніми набувачами - задовольнити.
Витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 земельну ділянку загальною площею 1,6967 га, кадастровий номер: 3221881600:31:075:1048, яка розташована на території Вищедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області, цільове призначення - для індивідуального садівництва, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 479397732218.
Витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 земельну ділянку загальною площею 2,0191 га, кадастровий номер: 3221881400:30:001:0198, розташовану на території Воропаївської сільської ради Вишгородського району Київської області, цільове призначення - для індивідуального садівництва, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 474954232218.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 
6 127,81 грн. судового збору та 15 981,62 грн. витрат на професійну правничу допомогу, а всього стягнути - 22 109 (двадцять дві тисячі сто дев`ять) гривень 43 копійки.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 
7 292,19 грн судового збору та 19 018,38 грн. витрат на професійну правничу допомогу, а всього стягнути - 26 310 (двадцять шість тисяч триста десять) гривень 57 копійок.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Повний текст судового рішення складено 11.08.2026. 

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ;

Відповідач-1: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ;

Відповідач-2: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ;

Третя особа-1: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Дмух Богдан Леонідович, РНОКПП НОМЕР_4 , адреса робочого місця: 01054, м. Київ, 
вул. Павлівська, буд. 10, офіс 4;

Третя особа-2: Приватне підприємство «Ремонтник-ЮГ», код ЄДРПОУ 32507928, адреса: 04071, м. Київ, вул. Кирилівська, буд. 9;

Третя особа-3: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Клітко Валентина Василівна, РНОКПП НОМЕР_5 , адреса робочого місця: 03055, м. Київ, вул. Ванди Василевської, буд. 7, офіс 7;

Третя особа-4: Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Консулта Україна», код ЄДРПОУ 32382755, адреса: 01024, м. Київ, вул. Лютеранська, 
буд. 21/12, офіс 35.

Суддя          О.П. Лукач