08.09.2026    Справа № 490/11164/25
2/469/526/26
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2026 року с-ще Березанка
Березанський районний суд Миколаївської області у складі :
головуючого судді Гапоненко Н.О. 
за участю секретаря судового засідання Якубець С.В.
учасники справи:
представник позивача Паладич АО. - не з`явилась
відповідач ОСОБА_1 - не з`явився 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “СВЕА ФІНАНС” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в:
Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "СВЕА ФІНАНС" через систему "Електронний суд" 29 грудня 2025 року звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у сумі 24939,75 грн., яка виникла у відповідача за кредитним договором №597533491 від 10 січня 2022 року, укладеним між відповідачем та ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога", правонаступником якого є позивач.
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 січня 2026 року справу передано за підсудністю до Березанського районного суду Миколаївської області.
02 лютого 2026 року справа надійшла до Березанського районного суду Миколаївської області. 
06 березня 2026 року суд відкрив провадження у вказаній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
У судове засідання представник позивача не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином; надала клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.
Відповідач у судове засідання декілька разів не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, відзив на позовну заяву суду не надав.
Зі згоди представника позивача суд постановив ухвалити рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних доказів, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
З матеріалів справи суд встановив, що 10 січня 2022 року ТОВ “Манівео швидка фінансова допомога” та відповідач уклали договір кредитної лінії №597533491  (далі - Договір) про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який підписаний електронним підписом позичальника шляхом використання одноразового ідентифікатора 765HTP5E (а.с.15- 21).
Відповідно до п.1.1 Договору кредитодавець надає позичальникові кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту від 2000,00 грн. до 50000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачувати проценти кредитодавцю відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту “ВЕОКАРД” Товариства “Манівео швидка фінансова допомога” .
У паспорті споживчого кредиту продукту ВЕОКАРД до договору №597533491  від 10 січня 2022 року зазначено суму кредиту – від 2000,00 грн. до 5000,00 грн., строк кредитування до 1825 днів з можливістю продовження; кредит надається шляхом перерахування грошових коштів за реквізитами платіжної карти позичальника, випущеної Банком в рамках продукту ВЕОКАРД; видача кредиту відбувається траншами, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Позичальника, відкритий банком в рамках продукту ВЕОКАРД, суми кредиту в розмірі еквівалентній сумиі кожної авторизованої операції в рамках погодженого кредитного ліміту; дисконтна процентна ставка протягом першого календарного місяця з дати отримання першого трансу за договором - 178,85% річних, тип процентної ставки – фіксована; дисконтна процентна ставка протягом другого та наступних календарних місяців з дати отримання першого трансу за договором – 361,35% річних (а.с.22-24).
Надані позивачем паспорт споживчого кредиту та Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту “ВЕОКАРД” Товариства з обмеженою відповідальністю “Манівео швидка фінансова допомога” (а.с.25-34) позичальником ОСОБА_1 не підписані.
Позивачем також надано розрахунок заборгованості відповідача за договором кредитної лінії №597533491  від 10 січня 2022 року, яка становить 24939,75 грн., з яких 5000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 19939,75 грн. - заборгованість за відсотками (а.с.35-45). 

28 листопада 2018 року між ТОВ “Манівео швидка фінансова допомога” та ТОВ “Таліон плюс” укладено договір факторингу № 28/1118-01, строк дії якого закінчується 28 листопада 2019 року (а.с.46-52); 31 грудня 2020 року укладено Додаткову угоду № 26 до вказаного договору факторингу, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31 грудня 2021 року (а.с.57-63); 31 грудня 2021 року – Додаткову угоду № 27 до вказаного договору факторингу, згідно з якою строк дії договору продовженодо 31 грудня 2022 року (а.с.67), 31 грудня 2022 року - Додаткову угоду № 31 до вказаного договору факторингу, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31 грудня 2023 року (а.с.68), 31 грудня 2023 року - Додаткову угоду № 32, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2024 року (а.с.69-70). 
Предметом договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги.
Відповідно до п. 1.3. Договору право вимоги - це права грошових вимог клієнта до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.
Перелік кредитних договорів наводиться у відповідних додатках до Договору, якими є реєстри прав вимог (п.1.2 договору)
Право вимоги переходить від Клієнта до Фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку цього Договору (п.4.1.).
Фактор має право розпоряджатися правом вимоги на свій власний розсуд, в тому числі відступати право вимоги на користь третіх осіб (підпунктом 5.3.3 договору факторингу).
Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги №237 від 27 червня 2023 року до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року від ТОВ “Манівео швидка фінансова допомога” до ТОВ “Таліон плюс” перейшло право вимоги до відповідача за Договором №597533491 від 10 січня 2022 року на загальну суму 24939,75 грн. (а.с.71-72).
02 травня 2024 року між ТОВ “Таліон плюс” та ТОВ “Свеа Фінанс” укладено Договір факторингу №02/0524-01/01.02-11/24, у відповідності до умов якого ТОВ “Таліон плюс” передав (відступив) ТОВ “Свеа Фінанс” за плату належні йому права вимоги, а ТОВ “Свеа Фінанс” прийняв належні ТОВ “Таліон плюс” права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників (а.с.74-82).
Згідно з витягом з Реєстру прав вимоги №1 до договору факторингу №02/0524-01/01.02-11/24 від 02 травня 2024 року, ТОВ “Свеа Фінанс” набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №597533491 від 10 січня 2022 року в сумі 24939,75 грн. (а.с.91).

Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону.
Згідно з частиною 1 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частини 2 статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.  Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
Відповідно до положень ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
З положень ч. 13 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України слідує, що обов`язок щодо обґрунтованості та доведеності розміру заборгованості покладається на позивача, а відповідач, у разі заперечень щодо обставин, викладених у позові, повинен спростувати наявність підставдля стягнення заборгованості за кредитом та її розмір.
Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України), обґрунтування вимог учасників справи та обставин, які мають значення для справи, повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів (ст. 76-79 ЦПК України).
Аналізуючи надані позивачем докази та фактичні обставини справи, суд доходить висновку, що кредитний договір №597533491 від 10 січня 2022 року укладений між ТОВ “Манівео швидка фінансова допомога” та відповідачем у електронній формі. Сторони обумовили істотні умови договору - розмір кредиту, суму відсотків, строк дії договору тощо.
Проте позивачем не надано доказів, що первісний кредитодавець відповідно до умов кредитного договору надав відповідачеві кредитні кошти, тобто виконав зобов`язання кредитодавця щодо надання кредиту.
У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року (справа № 372/223/17, провадження № 61-10667св18) міститься правовий висновок, згідно з яким факт отримання кредиту може бути доведено не лише заявою про видачу готівки, а й сукупністю інших доказів, зокрема: кредитним договором, меморіальними ордерами на видачу коштів, виписками про рух коштів по рахунку, заявами на переказ готівки, тощо.
Згідно з частинами першою-третьою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити:
назву документа (форми);
дату складання;
назву підприємства, від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;
посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;
особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Залежно від характеру господарської операції та технології обробки облікової інформації до первинних документів можуть включатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції тощо).
Первинні документи, створені автоматично в електронній формі програмним забезпеченням інформаційно-комунікаційної системи, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови наявності накладеного електронного підпису чи печатки з дотриманням вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.
Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.
Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.
Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Операції в іноземній валюті відображаються також у валюті розрахунків та платежів по кожній іноземній валюті окремо.
Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на кінець останнього дня кожного місяця.
Позивачем на підтвердження викладених ним обставин надано розрахунки заборгованості, зокрема, за підписом директора ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога", які не є первинними бухгалтерськими документами, не містять дати їх складення та не можуть вважатися допустимими і належними доказами отримання коштів відповідачем.
Суд відповідно до ч.5 ст.12 ЦПК України роз`яснив сторонам обов`язок доказування, на що представником позивача Сторожишиною О.О. надано пояснення про те, що видача кредиту здійснювалась первинним кредитором ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" шляхом безготівкового перерахування коштів через платіжну систему "Ibox" (електронний гаманець/термінали), розрахунковим банком якої виступало АТ "АЙБОКС БАНК", у якого на підставі рішення правління НБУ № 89-рш від 07 березня 2023 року відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації; на сьогодні банк перебуває у стані ліквідації, його операційна діяльність припинена, а доступ до операційних систем здійснення та підтвердження платежів минулих років для колишніх клієнтів (кредиторів) є заблокованим, що створює об`єктивну неможливість надання дублікатів платіжних інструкцій за 2022 рік.
Представник позивача зазначала, що отримання коштів відповідачем підтверджується фактом часткового погашення кредиту, що вбачається з розрахунку та свідчить про визнання боргу.
Зазначені посилання представника позивача не можуть бути враховані судом, оскільки жодних доказів здійснення такого перерахування коштів первісним кредитором через АТ "АЙБОКС БАНК", існування між ними відповідних правовідносин, неможливості отримання відповідних доказів як у первісного кредитора, так і у розрахункового банку суду не надано, а тому такі посилання є припущеннями, на яких не може грунтуватися рішення суду.
У частині посилань на часткове погашення кредиту суд повторює, що розрахунок заборгованості не є первинним бухгалтерським документом, складений первинним кредитором без підтвердження належними та допустимими доказами здійснення розрахунків між сторонами кредитного договору, та не містить відомостей про часткове погашення кредиту відповідачем, що відповідає і змісту позовної заяви; відмітка у розрахунку про проведення суми процентів 2650,50 грн 01.06.2023 зі знаком "мінус" у графі "нараховано" без відповідної відмітки у графі "сплачено" та з врахуванням незаповнених загальних відомостей про оплату у вступній частині розрахунку не може вважатися доказом визнання боргу відповідачем чи сплати ним заборгованості (а не зменшення кредитором суми заборгованості у разі її списання, виправлення бухгалтерської помилки тощо).
Позивач не долучив до справи ні квитанції про перерахування коштів на картку відповідача, ні доказів належності відповідачу певної картки, ні виписки про рух коштів по картці відповідача тощо.
Також позивач не використав своє процесуальне право про отримання вказаної інформації, що складає банківську таємницю, у порядку витребування доказів у справі, відповідного клопотання не заявляв.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19) зазначила, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі №910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі №917/1307/18(пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №917/1307/18).
У постанові від 27.05.2020 у справі №2-879/13 Верховний Суд зазначив, що сторона має довести ті обставини, на які вона посилається, і саме такі, належним чином вчинені дії позивача, за загальним правилом, є підставою для задоволення його позову. Натомість відсутність належного спростування іншою стороною обставин, на які посилається сторона без належного їх доведення, сама по собі не є підставою для задоволення позову, оскільки суперечить загальним принципам доказування у цивільних справах, встановлених процесуальним законом.
У постанові від 01.11.2023 Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду (справа №462/2056/20, провадження №61-3758св23) зазначає, що засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог. Саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції.
Отже, позивач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача 
З огляду на вищевикладене, виходячи з вимог чинного законодавства, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, в частині надання відповідачеві кредиту не знайшли свого підтвердження, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги про стягнення заборгованості є необгрунтованими, непідтвердженими належними доказами, та таким, що не підлягають задоволенню.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 13, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд 
у х в а л и в:  
У задоволенні позовних вимог відмовити. 
Позивач має право оскаржити заочне рішення у загальному порядку, встановленому ЦПК України, шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України, шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення. 
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя