Справа № 346/4305/25 
Провадження № 22-ц/4808/1047/26 
Головуючий у 1 інстанції Васильковський В. В. 
Суддя-доповідач Пнівчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 липня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої   Пнівчук О. В.,
суддів:   Бойчука І. В., Томин О. О., 
з участю секретаря  Кузнєцова В. В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в інтересах яких діє адвокат Юркевич Христина Михайлівна, на рішення Коломийського міськрайонного суду від 09 квітня 2026 року, у складі судді Васильковського В. В., у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно,
в с т а н о в и в:
У серпні 2025 року позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3  звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно.
В обґрунтування позову зазначили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , житель с. Голосків, Коломийського району Івано-Франківської області, який за життя заповіту не залишив. Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина, до складу якої входять: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд площею 0,0994 га, кадастровий номер 2623281401:02:001:0171; земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0,4395 га, кадастровий номер 2623281401:02:001:0169; земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0,1397 га, кадастровий номер 2623281401:02:001:0170. 
Позивачі – дружина померлого ОСОБА_1 та його діти ОСОБА_2 і ОСОБА_3 – на час смерті спадкодавця проживали та були зареєстровані разом із ним, а тому вважаються такими, що фактично прийняли спадщину. Також, ОСОБА_1 подала до нотаріуса заяву про прийняття спадщини за законом, у зв`язку з чим заведено спадкову справу №114/2023.
Позивачі мали намір укласти договір поділу спадкового майна, відповідно до якого, кожний із них спадкує по одній земельній ділянці. Проте, нотаріус відмовив у посвідченні зазначеного договору та у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом, оскільки спадкоємцем також визнано ОСОБА_4 , який, за даними довідки старостинського округу, прийняв спадщину нарівні з іншими спадкоємцями.
Позивачі вважали, що відповідач спадщину не прийняв, оскільки не звертався до нотаріуса із заявою про її прийняття та не проживав разом зі спадкодавцем на день його смерті. Зазначали, що ОСОБА_4 у 2008 році виїхав у російську федерацію, отримав російське громадянство та зареєстрував там своє постійне місце проживання. Після 2012 року в Україну не приїжджав, а після початку повномасштабного вторгнення підтримав дії російської федерації, у зв`язку з чим спілкування з родиною припинилося.
На думку позивачів, відповідач не претендує на спадкове майно, оскільки під час однієї з останніх розмов повідомив, що не приймав спадщину та не заперечує проти її оформлення іншими спадкоємцями. Водночас через зазначення відповідача як спадкоємця позивачі не можуть оформити свої спадкові права на майно померлого.
Просили визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 право приватної власності по 1/2 житлового будинку з господарськими будівлями на спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; 1/2 частку земельної ділянки площею 0,0994 га, кадастровий номер 2623281401:02:001:0171, яка розташована в с. Голосків, Коломийського району, Івано-Франківської області; та 1/2 частку земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,1397 га, кадастровий номер 2623281401:02:001:0170, яка розташована в с. Голосків, Коломийського району, Івано-Франківської області; 
визнати за ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 право приватної власності на земельну ділянку площею 0,4395 га, розташована в с. Голосків, Коломийського району, Івано-Франківської області; та 1/2 частку земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,1397 га, кадастровий номер 2623281401:02:001:0170, яка розташована в с. Голосків, Коломийського району, Івано-Франківської області; 
визнати за ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 право приватної власності на земельну ділянку площею 0,4395 га, кадастровий номер 2623281401:02:001:0169, яка розташована в с. Голосків, Коломийського району, Івано-Франківської області.
Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 09 квітня 2026 року позов задоволено частково.
Визнано за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності по 1/4 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 92, 8 кв.м., житлова площа 64, кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнано за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності по 1/4 частці земельної ділянки площею 0,4395 га, кадастровий номер: 2623281401:02:001:0169, яка розташована в с. Голосків, Коломийського району, Івано-Франківської області; по 1/4 частці земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,1397 га, кадастровий номер 2623281401:02:001:0170, яка розташована в с. Голосків, Коломийського району, Івано-Франківської області; по 1/4 частці земельної ділянки площею 0,0994 га, кадастровий номер 2623281401:02:001:0171, яка розташована в с. Голосків, Коломийського району, Івано-Франківської області.
Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 адвокат Юркевич Х. М. подала апеляційну скаргу. Вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для прийняття рішення у справі.
Зазначає, що судом неправильно визначено частки у спадщині, оскільки відповідач ОСОБА_4 не прийняв спадщину після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , так як у встановлений 6 місячний строк не звернувся із заявою про прийняття спадщини після смерті батька та фактично не проживав із спадкодавцем. Сама лише реєстрація місця проживання відповідача із спадкодавцем не може свідчити про фактичне прийняття ним спадщини відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦУ України.
Судом першої інстанції не взято до уваги, правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 19 травня 2012 року у справі № 937/10434/19-ц, від 25 лютого 2026 року у справі № 624/93/25, від 04 листопада 2024 року у справі №504/3606/14-ц, щодо застосування до правовідносин відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України.
Позивачі вважають, що судом не взято до уваги подані ними докази, які свідчать про те, що відповідач ОСОБА_4 отримав російське громадянство та зареєстрував своє місце проживання в російській федерації, де і проживає по даний час. Вказане підтверджують покази свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . 
Зазначають, що з ОСОБА_5 з 2008 року фактично проживали лише дружина ОСОБА_1 та діти ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Постановою Кабінету Міністрів України № 164 від 28 лютого 2022 року передбачається, що на час дії воєнного стану забороняється вчинення будь-яких нотаріальних дій за зверненням громадян росії та юридичних осіб, незавершені нотаріальні дії за зверненням особи, пов`язаної з державою-агресором, зупиняються, а у разі звернення такої особи за вчиненням нотаріальної дії нотаріус відмовляє у її вчиненні.
Просять скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
У судовому засіданні апеляційного суду представник позивачів адвокат Юркевич Х. М. підтримала доводи апеляційної скарги з наведених у ній мотивів.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивачів, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам рішення суду не відповідає.
Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив з того, що позивачі є спадкоємцями першої черги за законом, подали заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк, а тому за ними слід визнати право власності на спадкове майно померлого ОСОБА_5 . Відповідач ОСОБА_4 був зареєстрований з спадкодавцем на момент його смерті в АДРЕСА_1 , заяву про відмову від спадщини суду не подавав, тому дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_4 є таким, що в силу ст. 1268 ЦК України прийняв спадщину. Отже суд дійшов висновку про визнання за кожним з позивачів права власності на частину спадкового майна.
З такими висновками суду колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть (актовий запис № 174).
З наданих свідоцтв про народження вбачається, що дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_1 є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Згідно зі свідоцтвом про народження, ОСОБА_8 до шлюбу мала прізвище « ОСОБА_9 ». Відповідно до свідоцтва про одруження, 02.11.1979 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_10 укладено шлюб, після реєстрації якого дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_11 ».
За змістом довідки № 30/02-14 від 18.01.2024 року, виданої приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Антонюк О. В., 23.06.2023 за № 114/2023 відкрито спадкову справу після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 . Станом на 18.01.2024 року спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_5 є його дружина – ОСОБА_1 . 
Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 14.08.2025 року, приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Антонюк О.В., відмовлено позивачам у посвідченні договору про поділ спадщини та видачі свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 , 1958 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в зв`язку з тим, що згідно довідки Голосківського старостинського округу Отинійської селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області від 23 лютого 2023 року № 36/23.1-07 спадщину після смерті ОСОБА_5 прийняли чотири спадкоємці: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Оскільки згідно ст. 1267 Цивільного кодексу України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними, то договір про поділ спадщини не може бути укладений без участі четвертого спадкоємця за законом – ОСОБА_4 
Відповідно до копії свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 12.08.1987 року, в цілому житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 , дійсно належить ОСОБА_5 .
Згідно із копією Виписки з інвентаризаційних матеріалів № 2627/1 від 09.08.2025 року, в Коломийському міжрайонному бюро технічної інвентаризації право власності зареєстровано на праві особистої власності за ОСОБА_5 , на підставі рішення виконкому Коломийської районної Ради народних депутатів № 172 від 12.08.1987 року, та записано в реєстрову книгу за № 287.
Відповідно до копії Витягу з Державного реєстру речових прав № 374951547 від 18.04.2024 року, власником земельної ділянки, площею – 0, 4395, кадастровий номер: 2623281401:02:001:0169, є ОСОБА_5 .
Згідно з копією Витягу з Державного реєстру № 374957392 від 18.04.2024 року, власником земельної ділянки, площею – 0, 1397, кадастровий номер: 2623281401:02:001:0170, є ОСОБА_5 .
Відповідно до копії Витягу з Державного реєстру речових прав № 374954518 від 18.04.2024 року, власником земельної ділянки, площею – 0, 0994, кадастровий номер: 2623281401:02:001:0171, є ОСОБА_5 .
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див, зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)).
Спадкування в Україні регулюється основним регулятором приватних відносин, яким є ЦК України (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2023 року у справі № 398/1796/20 (провадження № 61-432сво22)).
Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Згідно з частиною першою статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
Відповідно до частин першої-третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.
Такий правовий висновок щодо застосування частини третьої статті 1268 ЦК України викладений у постановах Верховного Суду: від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17, провадження № 61-39308св18; від 18 листопада 2020 року у справі № 523/19010/15-ц, провадження № 61-5777св20; від 02 квітня 2021 року у справі № 191/1808/19, провадження № 61-6290св20; від 28 квітня 2021 року у справі № 204/2707/19, провадження № 61-15380св20; від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19, провадження № 61-3620св21; від 19 квітня 2023 року у справі № 2-516/2007, провадження № 61-11834св22.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, виходив із того, що відповідач ОСОБА_4 був зареєстрований за однією адресою із спадкодавцем ОСОБА_5 , а тому йому належить 1/4 частина майна померлого в силу вимог частини третьої статті 1268 ЦК України.
Разом із цим, судом встановлено, що спірне спадкове майно розташоване на території України, відповідач ОСОБА_4 з 2008 року не проживає за місцем реєстрації в с. Голосків, а фактично проживає на території російської федерації, у 2017 році зареєстрував своє місце проживання саме на території російської федерації.
Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.
Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо).
Верховний Суд зауважує, що якщо особа (спадкоємець) не проживала постійно зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджено належними доказами, то сама по собі реєстрація місця проживання особи разом із спадкодавцем не може свідчити, відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України, про своєчасність прийняття спадщини, оскільки не є беззаперечним доказом постійного проживання особи на момент смерті із спадкодавцем за адресою реєстрації (аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19-ц (провадження № 61-3620св210), від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17-ц (провадження № 61-27212св19) та від 27 лютого 2019 року у справі № 471/601/17-ц (провадження № 61-38452св18).
Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 20 вересня 2023 року у справі № 130/263/20 (провадження № 61-3877св22).
Крім того, у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 13 березня 2023 року у справі № 398/1796/20 (провадження № 61-432сво22) закріплено, що у випадку, коли спадкодавець на час смерті проживав за межами України і до складу спадщини входять права на нерухоме майно, яке знаходиться на території України, прийняття спадщини відбувається у спосіб звернення спадкоємця з відповідною заявою до компетентного органу, уповноваженого на вчинення нотаріальних дій, за місцем знаходження нерухомого майна в Україні. Якщо спадкоємець не подав у визначений законом строк нотаріусу за місцем знаходження нерухомого майна в Україні заяву про прийняття спадщини, він не може вважатись таким, що прийняв спадщину. Прийняття спадщини за межами України не свідчить про прийняття спадщини, яка знаходиться в Україні. Такий факт не має юридичного значення для спадкування права на нерухоме майно, розташованого на території України.
Верховний Суд звертає увагу на те, що згідно з частинами третьою, п`ятою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що у випадку, коли особа постійно не проживає із спадкодавцем, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є подання нотаріусу заяви про її прийняття.
Таким чином, законом встановлено лише два способи прийняття спадщини: подання відповідної заяви нотаріусу (стаття 1269 ЦК України) або постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини (частина третя статті 1268 ЦК України). Причому постійне проживання зі спадкодавцем має бути належним чином підтверджене.
Положення частин третьої, четвертої статті 1268 ЦК України містять правову презумпцію прийняття спадщини, зміст якої становить припущення про те, що певні спадкоємці вважаються такими, що прийняли спадщину без спеціального волевиявлення про це.
Презумпція прийняття спадщини може бути застосована лише щодо спадкоємців, які постійно проживали зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а також малолітніх, неповнолітніх, недієздатних осіб та осіб, цивільна дієздатність яких обмежена.
Існування зазначеної презумпції можливе за умови, що такі спадкоємці не відмовилися від прийняття спадщини в установленому законодавством порядку.
Установлення законом презумпції прийняття спадщини, зумовлене одним лише фактом спільного й постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем, є своєрідним «способом» прийняття спадщини. У такому випадку спадкоємець набуває право на спадщину автоматично, не висловлюючи при цьому волі на прийняття спадщини, що не узгоджується з правовою природою акта прийняття спадщини, який є правочином, тобто дією особи, спрямованою на набуття цивільних прав та обов`язків.
Як і будь-яка презумпція, презумпція прийняття спадщини може бути спростована. Зокрема, інша сторона може заперечувати факт-основу презумпції, а саме факт спільного проживання спадкоємця зі спадкодавцем.
Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 20 вересня 2023 року у справі № 130/263/20 (провадження № 61-3877св22).
У частині третій статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
У справі, яка переглядається, суд встановив, що на день смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , дружина померлого ОСОБА_1 та його діти ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 була зареєстровані за місцем фактичного проживання спадкодавця: АДРЕСА_1 .
Водночас судом першої інстанції не враховано, що в матеріалах справи міститься копія паспорта ОСОБА_4 з штампом про реєстрацію місця проживання 19.01.2018 на території російської федерації (а.с. 13-14)
Згідно листа Голосківського старостинського округу – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 з 29.03.2000 по теперішній час, але фактично не проживає з 2008 року, що підтверджується актом обстеження господарства від 12.06.2026 року, у якому також зазначено, що останній з 2008 року проживає в російській федерації.
Отже, оскільки відповідно до встановлених обставин відповідач ОСОБА_12 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проте фактично за вказаною адресою не проживав більше 7 років, то сама по собі реєстрація місця проживання не може вважатися саме місцем проживання та свідчити відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України про своєчасність прийняття спадщини, тому ОСОБА_4 як спадкоємець не прийняв своєчасно спадщину, що відкрилася після смерті батька, а отже, не набув права на спадкове майно.
Висновок суду про визнання за позивачами права власності в порядку спадкування за законом після ОСОБА_5 по 1/4 частці житлового будинку та земельних ділянок, є необґрунтованим, оскільки встановлено, що після смерті ОСОБА_5 , спадщину прийняли позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , у рівних частках, тобто по 1/3 частці спадкового майна.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням вимог норм матеріального права, тому таке підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог та визнання за позивачами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 права власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 по 1/3 частці за кожним на належне померлому на праві власності нерухоме майно.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 381- 384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в інтересах яких діє адвокат Юркевич Христина Михайлівна, задовольнити частково.
Рішення Коломийського міськрайонного суду від 09 квітня 2026 року скасувати та постановити нове рішення.
Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно задовольнити частково.
Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 1/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 92,8 кв.м., житлова площа 64,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; на 1/3 частки земельної ділянки площею 0,4395 га, кадастровий номер: 2623281401:02:001:0169, яка розташована в с. Голосків, Коломийського району, Івано-Франківської області; на 1/3 частки земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,1397 га, кадастровий номер 2623281401:02:001:0170, яка розташована в с. Голосків, Коломийського району, Івано-Франківської області; на 1/3 частки земельної ділянки площею 0,0994 га, кадастровий номер 2623281401:02:001:0171, яка розташована в с. Голосків, Коломийського району, Івано-Франківської області.
Визнати за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 1/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 92,8 кв.м., житлова площа 64,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; на 1/3 частки земельної ділянки площею 0,4395 га, кадастровий номер: 2623281401:02:001:0169, яка розташована в с. Голосків, Коломийського району, Івано-Франківської області; на 1/3 частки земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,1397 га, кадастровий номер 2623281401:02:001:0170, яка розташована в с. Голосків, Коломийського району, Івано-Франківської області; на 1/3 частки земельної ділянки площею 0,0994 га, кадастровий номер 2623281401:02:001:0171, яка розташована в с. Голосків, Коломийського району, Івано-Франківської області.
Визнати за ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 1/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 92,8 кв.м., житлова площа 64,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; на 1/3 частки земельної ділянки площею 0,4395 га, кадастровий номер: 2623281401:02:001:0169, яка розташована в с. Голосків, Коломийського району, Івано-Франківської області; на 1/3 частки земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,1397 га, кадастровий номер 2623281401:02:001:0170, яка розташована в с. Голосків, Коломийського району, Івано-Франківської області; на 1/3 частки земельної ділянки площею 0,0994 га, кадастровий номер 2623281401:02:001:0171, яка розташована в с. Голосків, Коломийського району, Івано-Франківської області.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 22 липня 2026 року.

Головуюча        О. В. Пнівчук
Судді:         І. В. Бойчук
О. О. Томин