УКРАЇНА
Житомирський апеляційний суд 

Справа №295/5219/26 Головуючий у 1-й інст. Болейко А. П. 
Номер провадження №33/4805/1142/26
Категорія ч.5 ст.126 КУпАП Доповідач Волкова  Н. Я. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2026 року м.Житомир

Житомирський апеляційний суд у складі судді палати з розгляду кримінальних справ Волкової Н.Я. по провадженню за апеляційною скаргою захисника Юраш Ірини Олександрівни на постанову Богунського районного суду м. Житомира від 16 червня 2026 року по справі про адміністративне правопорушення №295/5219/26 відносно ОСОБА_1 за ст.126 ч.5 Кодексу про адміністративне правопорушення,              В С Т А Н О В И В : 
До Житомирського апеляційного суду  надійшла апеляційна скарга захисника Юраш Ірини Олександрівни на постанову Богунського районного суду м. Житомира від 16 червня 2026 року по справі про адміністративне правопорушення №295/5219/26 відносно ОСОБА_1 за ст.126 ч.5 Кодексу про адміністративне правопорушення, за результатами перевірки якої було відкрито апеляційне провадження.            Повноваження суду апеляційної інстанції за результатами апеляційного перегляду визначено положеннями статті 294 ч.7-9 КУпАП, відповідно якої апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.      Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.      Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.          За наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право:             1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;    2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;      3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;       4) змінити постанову.            У разі зміни постанови в частині накладення стягнення, в межах, передбачених санкцією статті цього Кодексу, воно не може бути посилено.   Під час апеляційного перегляду справи встановлено наступне: 
Постановою судді Богунського районного суду м. Житомира від 16 червня 2026 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.126 ч.5 КУпАП, та призначено адміністративне стягнення у виді штрафу розміром 40 800 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 років, без оплатного вилучення транспортного засобу. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1№621385 від 22.03.2026,  ОСОБА_1  22.03.2026 о 14 год 00 хв. у м. Житомирі по вул. Київська, 93, керував транспортним засобом «Skoda», номерний знак НОМЕР_1 , при цьому не мав права керування таким транспортним засобом, тобто без посвідчення водія відповідної категорії, що вчинено повторно протягом року (був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.126 ч.2 КУпАП постановою серії ЕНА №6658830 від 13.02.2026), порушив вимоги п.2.1.а) ПДР, чим вчинив правопорушення, передбачене ст.126 ч.5 КУпАП.
Не погоджуючись з вказаною постановою судді місцевого суду захисник ОСОБА_1 Юраш І.О. подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, посилаючись на невідповідність висновків судді обставинам справи, порушення норм матеріального права та процесуального права. Зазначає, що у довідках про отримання посвідчення водія та про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за постановою ЕНА № 6658830 від 13.02.2026 невірно зазначено прізвище особи, у зв`язку з чим вони не дають можливості її ідентифікувати та фактично видані щодо іншої особи. Також, не надано відомостей щодо оплати штрафу, визначеного постановою ЕНА № 6658830 від 13.02.2026, оскарження чи скасування її в судовому порядку. На думку захисника, вина ОСОБА_1 «поза розумним сумнівом» матеріалами справи не доведена.
Належним чином повідомлені про час і місце судового засідання ОСОБА_1 та його захисник Юраш І.О. до суду апеляційної інстанції не з`явились. 
Захисник Юраш І.О. через систему «Електроний суд» направила до суду заяву про розгляд справи без її участі та ОСОБА_1 ..
За таких обставин, зважаючи на положення статті 268 КУпАП, які не містять імперативної заборони щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення за ст.126 ч.5 КУпАП без обов`язкової присутності особи, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення та у відповідності до положень ст.294 ч.6 КУпАП, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності осіб, які беруть участь в апеляційному провадженні.
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши апеляційну скаргу в межах її доводів, суд дійшов наступних висновків:
Відповідно до вимог ст.ст.245, 280, 256 КУпАП, одним із завдань провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи. 
Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення необхідно встановити, чи вчинено правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, які мають значення для справи. 
Наявним у матеріалах справи доказам суд повинен дати належну оцінку.
Постанова судді згідно ст.283 КУпАП має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, на достатніх та беззаперечних доказах.
Відповідно до ст.126 ч.5 КУпАП відповідальність за вказаною нормою закону настає за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.
Згідно ст.126 ч.2-4 КУпАП встановлена відповідальність за: 1)керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або 2) передачу керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом (частина 2); 3) керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами (частина 3); 4) керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами (частина 4).
Отже, правопорушення, передбачені частинами 2-4 ст.126 КУпАП можуть вчинятись чотирма самостійними способами і кожен з таких способів має підтверджуватись відповідними доказами.
Відповідно до ст 15 ч.9, 10 Закону України «Про дорожній рух», право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії.     На території України відповідно до Конвенції про дорожній рух діють національні та міжнародні посвідчення водія. Порядок видачі, обміну та встановлення терміну дії таких посвідчень визначається Кабінетом Міністрів України. Забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.
Згідно вказаного вище протоколу про адміністративне правопорушення у провину ОСОБА_1 ставилось керування транспортним засобом, яким він не мав права керувати, оскільки не мав посвідчення водія відповідної категорії. 
Як на докази вчинення особою правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, суд першої інстанції послався на протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1№621385 від 22.03.2026, постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №6658830 від 13.02.2026 про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП; рапорти від 22.03.2026, від 06.04.2026; відеозаписи з нагрудних камер поліцейських, визнав доведеними факт вчинення інкримінованого правопорушення та вину у його вчиненні.
Вважав суд доведеним і факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ст.126 ч.2 КУпАП, повторно, що належить кваліфікувати за ст.126 ч.5 КУпАП.
Однак, поза увагою суду першої інстанції залишилось наступне: 
Повторним відповідно до ст.35 КУпАП визнається вчинене особою протягом року однорідне правопорушення, за яке її вже було піддано адміністративному стягненню.
Згідно із п.3 Розділу І «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої наказом МВС України 07.11.2015 року №1395 зі змінами, повторність правопорушення - повторне вчинення протягом року адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена відповідними статтями КУпАП та визначається за фактами винесених постанов у справах про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили (крім правопорушень, відповідальність за які передбачена частиною третьою статті 130 КУпАП).
З наведеного слідує, що для наявності такої кваліфікуючої ознаки, визначеної ст.126 ч 5 КУпАП, як повторне протягом року керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, особу вже має бути піддано адміністративному стягнення за вчинення однорідного правопорушення (у даному випадку адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 126 ч. 2 КУпАП) і при цьому рішення про її притягнення до відповідальності має набрати законної сили.
Згідно ст.291 ч. 1КУпАП, постанова адміністративного органу (посадової особи) у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови. Відповідно до ст.289 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови. 
Отже, те, що правопорушення вчинено повторно, має бути перевірено та доведено особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, оскільки ст.251 ч.2 КУпАП передбачає, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначені ст 255 КУпАП.
Повторність вчинення протягом року аналогічного правопорушення повинна безумовно підтверджуватися безпосередньо самою постановою про накладення адміністративного стягнення, яка має бути завіреною належним чином, зокрема, повинна бути належним чином засвідчена та містити інформацію про набрання нею чинності, суду повинна бути надана інформація, що вказана постанова не оскаржувалась, а якщо не оскаржувалась, то залищилась в силі. 
Так, відповідно до вимог ст.291 ч.1,2 КУпАП, постанова адміністративного органу (посадової особи) у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 26 цього Кодексу, постанов по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованого в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксованого за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, постанов у справах про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованого в режимі фотозйомки (відеозапису), а також у випадках накладення штрафу, що стягується на місці вчинення адміністративного правопорушення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксоване в автоматичному режимі, або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), набирає законної сили після її вручення особі або отримання поштового повідомлення про вручення або про відмову в її отриманні, або повернення поштового відправлення з позначкою про невручення, або під час її виконання у випадках, передбачених частиною першою статті 300-1 цього Кодексу.
Однак, долучена до матеріалів справи копія постанови серії ЕНА №6658830 від 13.02.2026 про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ст.126 ч.2 КУпАП не містить даних щодо її вручення особі, або направлення особі поштою. Докази отримання особою поштового повідомлення або його повернення, сплати штрафу на місці його накладення або до часу вчинення правопорушення, яке було предметом розгляду у даній справі, також у справі відсутні. Відсутні і дані щодо неоскарження постанови, а у разі її оскарження - залишення постанови без змін до часу вчинення даного правопорушення. 
Довідка від 23.03.2026, яка міститься в матеріалах справи, не містить інформації про сплату штрафу, даних про отримання постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності.
Такі обставини не дозволяли суду першої інстанції зробити обгрунтований та достовірний висновок про те, що постанова серії ЕНА №6658830 від 13.02.2026, яка судом врахована як преюдиційна для кваліфікації діяння за ознакою повторності, набрала законної сили, отже кваліфікація інкримінованого особі діяння як правопорушення, передбаченого ст.126 ч.5 КУпАП, є вірною. 
За таких обставин, під час апеляційного розгляду встановлено, що докази вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ст.126 ч.5 КУпАП, у матерілах справи про адміністративне правопорушення були відсутні, тому висновок суду про визнання його винуватим у вчиненні такого правопорушення та накладення стягнення, передбаченого зазначеною нормою, є протиправним.
Оскільки судом встановлено обставину, яка є підставою для безумовного скасування прийнятого судом першої інстанції судового рішення, то інші доводи апелянта (розбіжності у прізвищах тощо) суттєвого значення не мають, тому судом не оцінюються. 
Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.
У силу принципу презумпції невинуватості, діючого і при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.98 (п.146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватогсті вимагає серед іншого, щоб виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки щодо особи, що скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України № 23-рп/2010 від 22.12.2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правової презумпції, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), яка є джерелом права в Україні кожному гарантовано право на справедливий суд.
За своєю структурою стаття 6 Конвенції в частині першій встановлює загальні гарантії щодо справедливого судового розгляду при вирішені спору, пов`язаного з правами та обов`язками цивільного характеру, а також при визначенні обґрунтованості будь-якого висунутого особі кримінального обвинувачення, частина друга та третя статті 6 закріплюють гарантії особам при обвинувачені при вчиненні кримінального правопорушення.
Враховуючи суворість санкції яка передбачена за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 126 ч.5 КУпАП, таке правопорушення може бути віднесено до «кримінального обвинувачення» в розумінні статті 6 Конвенції із розповсюдженням відповідних гарантій щодо справедливого судового розгляду (справи "Енгель та інші проти Нідерландів", "Озтюрк проти Німеччини", "Лутц проти Німеччини", "Надточій проти України", "Золотухін проти Росії", "Маліге проти Франції"), тому такі адміністративні провадженні слід вважати по суті кримінальними і такими, що вимагають застосування всіх гарантій статті 6 Конвенції. Відповідно, звинувачення у вчиненні діяння, яке прирівнюється до кримінального, вимагає відповідного доказування, яке базується на суворому дотриманні норм закону.
У результаті апеляційного розгляду, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, апеляційний суд приходить до висновку, що вони не підтверджують наявності у діях ОСОБА_1 складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення та визнає доводи апеляційної скарги захисника  обгрунтованими.
Установлені під час апеляційного перегляду обставини залишились поза увагою суду першої інстанції, що мало наслідком притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, наявність складу якого у її діях матеріалами справи не доведено.
Таким чином, висновок суду першої інстанції про достатність доказів, які вказують на винуватість ОСОБА_1 є помилковим, а отже постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю. 
Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, у разі відсутності складу адміністративного правопорушення.
Можливість перекваліфікації діяння чинним законодавством про адміністративні правопорушення не перебачено.
За таких обставин, оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП.
На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника Юраш Ірини Олександрівни на постанову Богунського районного суду м. Житомира від 16 червня 2026 року по справі про адміністративне правопорушення №295/5219/26 відносно ОСОБА_1 за ст.126 ч.5 Кодексу про адміністративне правопорушення задовольнити.
Постанову Богунського районного суду м.Житомира від 16 червня 2026 рокупо справі про адміністративне правопорушення №295/5219/26 відносно ОСОБА_1 за ст.126 ч.5 Кодексу про адміністративне правопорушення скасувати.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення №295/5219/26 відносно ОСОБА_1 за ст.126 ч.5 Кодексу про адміністративне правопорушення  на підставі ст.247 п.1 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення закрити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волкова Н.Я.