ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 липня 2026 року	м. Львів	Справа № 380/13511/25 пров. № А/857/2503/26	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача: Мандзія О.П.,
суддів: Гудима Л.Я., Качмара В.Я., 
розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-дослідне підприємство "Технології захисту" на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2025 року у справі за адміністративним позовом Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-дослідне підприємство "Технології захисту" про стягнення адміністративно-господарських санкцій, - 

суддя у І інстанції – Гулик А.Г.,
дата ухвалення рішення – 28.11.2025,
місце ухвалення рішення - м. Львів,
дата складення повного тексту рішення - не зазначено,
ВСТАНОВИВ:
Львівське обласне відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю (далі – позивач) звернулося до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-дослідне підприємство "Технології захисту" (далі - відповідач, ТзОВ "Науково-дослідне підприємство "Технології захисту"), в якому просило стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-дослідне підприємство "Технології захисту" на користь Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю 236314,32 грн адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю.
В обґрунтування позову зазначає, що Львівським обласним відділенням Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю у автоматизованому режимі, за допомогою програмного комплексу “Реєстр роботодавців щодо виконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю” Централізованого банку даних з проблем інвалідності, сформовано та підписано розрахунок адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю та направлено такий розрахунок Відповідачу. Згідно отриманої інформації: Середньооблікова кількість штатних працівників: 21 особа; Середньооблікова кількість штатних працівників, яким встановлена інвалідність: 0 осіб; Норматив працевлаштування осіб з інвалідністю: 1 особа. Відповідно норматив робочих місць по працевлаштуванню осіб з інвалідністю протягом звітного 2024 року Відповідачем не виконано на 1 особу. Законом встановлено, що адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу , встановленого ч. 1 ст. 19 Закону. У відповідності до частини першої статті 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні", щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2025 року адміністративний позов задоволено повністю.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-дослідне підприємство "Технології захисту" на користь Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю адміністративно-господарські санкції та пеню за невиконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі 236314 (двісті тридцять шість тисяч триста чотирнадцять) грн 32 коп. 
Не погоджуючись із цим рішенням його оскаржив відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-дослідне підприємство "Технології захисту", подавши на нього апеляційну скаргу. Вважає, що оскаржене рішення є таким, що прийняте з порушенням норм як матеріального, так і процесуального права, тому просить його скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції проігнорував докази товариства щодо подання ним Звіту 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» № 1 від 24.06.2024 з відміткою про бажання працевлаштувати осіб з інвалідністю, подання якого свідчить про виконання товариством заходів для працевлаштування осіб з інвалідністю. Також вказав, що суд першої інстанції не врахував докази щодо фактичного працевлаштування особи з інвалідністю впродовж 5 місяців та дотримання роботодавцем принципу добросовісності забезпечення належних умов праці та недискримінації. Крім того, суд першої інстанції не врахував обставини справи, що діяльність ТОВ “НДП “Технології захисту” була зупинена у зв`язку із форс-мажорними обставинами, які свідчать про об`єктивну неможливість виконання нормативу щодо працевлаштування особи з інвалідністю. Водночас, заявлені адміністративно-господарські санкції є непропорційні та неспіврозмірні із заявленим позивачем порушенням виконання нормативу працевлаштування інваліда терміном на 1 місяць. 
Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч. 4 ст. 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог скаржника, виходячи із такого.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що Львівським обласним відділенням Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю у автоматизованому режимі, за допомогою програмного комплексу “Реєстр роботодавців щодо виконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю” Централізованого банку даних з проблем інвалідності, сформовано та підписано розрахунок адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю (далі - розрахунок АГС) та направлено такий розрахунок Товариству з обмеженою відповідальністю "Науково-дослідне підприємство "Технології захисту".
Згідно з отриманою інформацією: Середньооблікова кількість штатних працівників: 21 особа; Середньооблікова кількість штатних працівників, яким встановлена інвалідність: 0 осіб; Норматив працевлаштування осіб з інвалідністю: 1 особа.
Відповідно норматив робочих місць по працевлаштуванню осіб з інвалідністю протягом звітного 2024 року відповідачем не виконано на 1 особу.
З 15.11.2023 по 31.05.2024 на ТОВ “НДП “Технології захисту” на посаді фінансового директора за основним місцем роботи працював ОСОБА_1 . Це підтверджується наказом про прийняття №1-к від 14.11.2023 (а.с.75) та наказом про звільнення № 50-к від 30.05.2024 (а.с.76). Відповідно до Довідки акт огляду медико-соціального експертною комісією № 260141 ОСОБА_1 має третю групу інвалідності з 02.08.2023, у зв`язку із захистом Батьківщини. Інвалідність встановлена цим висновком до 01.09.2024 (а.с.77).
Вважаючи, що відповідач протиправно не виконав нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції керувався тим, що обов`язок роботодавця відповідати за достовірність звітності є ключовим у контексті виконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю. Для уникнення санкцій або успішного їх оскарження роботодавець має забезпечити точність і своєчасність звітності, а в разі помилок оперативно їх виправити та надати докази виконання нормативу. У спірному випадку відповідач порушив вимоги законодавства щодо не забезпечення виконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, в поданих офіційних документах не відобразив статус працівників як осіб з інвалідністю та не скористався правом подати уточнюючу звітність у разі наявності таких, інших доказів суду не подав.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, апеляційний суд керується таким.
Основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні і гарантії їм рівних з усіма іншими громадянами можливостей для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість особам з інвалідністю ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами визначені Законом України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" (далі - Закон № 875-ХІІ).
Так, статтею 17 Закону № 875-ХІІ встановлено, що з метою реалізації творчих і виробничих здібностей осіб з інвалідністю та з урахуванням індивідуальних програм реабілітації їм забезпечується право працювати на підприємствах, в установах, організаціях, а також займатися підприємницькою та іншою трудовою діяльністю, яка не заборонена законом.
Підприємства, установи і організації за рахунок коштів Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю або за рішенням місцевої ради за рахунок власних коштів у разі потреби створюють спеціальні робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, здійснюючи для цього адаптацію основного і додаткового обладнання, технічного оснащення і пристосування тощо з урахуванням обмежених можливостей осіб з інвалідністю.
Згідно зі статтею 18 Закону № 875-XII забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.
Підбір робочого місця здійснюється переважно на підприємстві, де настала інвалідність, з урахуванням побажань особи з інвалідністю, наявних у неї професійних навичок і знань, а також рекомендацій у сфері зайнятості.
Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для таких осіб умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до статті 18-1 Закону № 875-XII особа з інвалідністю, яка не досягла пенсійного віку, не працює, але бажає працювати, має право бути зареєстрованою у державній службі зайнятості як безробітна.
Рішення про визнання особи з інвалідністю безробітною і взяття її на облік для працевлаштування приймається центром зайнятості за місцем проживання особи з інвалідністю на підставі поданих нею рекомендацій МСЕК та інших передбачених законодавством документів.
Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у особи з інвалідністю кваліфікації та знань, з урахуванням її побажань.
Державна служба зайнятості може за рахунок Фонду соціального захисту інвалідів надавати дотацію роботодавцям на створення спеціальних робочих місць для осіб з інвалідністю, зареєстрованих у державній службі зайнятості, а також проводити професійну підготовку, підвищення кваліфікації і перепідготовку цієї категорії осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно статті 19 Закону № 875-XII для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі 4 відсотки середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.
Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті та з урахуванням вимог статті 18 цього Закону, і здійснюють працевлаштування осіб з інвалідністю у рахунок нормативу робочих місць. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.
Як встановлено судом, на ТзОВ “НДП “Технології захисту”, в залежності від місяця, працювало від 19 до 25 осіб. Це підтверджується: штатним розписом ТзОВ “НДП “Технології захисту”, затвердженим від 01.01.2024, штатним розписом ТОВ “НДП “Технології захисту”, затвердженим 22.06.2024 (Додатки №4-5 до відзиву на позовну заяву), Податковими розрахунками сум доходу нарахованого (сплаченого) на користь платників податків фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску за перший, другий, третій, четвертий квартал 2024 року та Квитанціями № 2 про їх отримання(Додатки № 6-9 до відзиву). Таким чином, середня кількість працівників на ТзОВ “НДП “Технології захисту” за рік становила 21 особу, а норматив працевлаштування осіб з інвалідністю: 1 особа.
Статтею 20 Закону № 875-XII передбачено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.
Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.
Вищезазначених норми законодавства визначають, що законодавцем чітко визначено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані:
- виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця,
- створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації;
- забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством;
- надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів;
- в разі не виконання такого нормативу - щороку сплачувати відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції.
За приписами п. 4 ч. 3 ст. 50 Закону України "Про зайнятість населення" №5067 (далі - Закон № 5067) роботодавці зобов`язані: своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії); заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємств, установ, організацій, скороченням чисельності або штату працівників підприємства, установи, організації незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання за два місяці до вивільнення.
Наказом Міністерства економіки України від 12.04.2022 року № 827-22 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 25.05.2022 року за № 565/37901) затверджено порядок подання форми звітності № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)", який визначає механізм подання форми звітності № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" (далі форма № 3-ПН).
Відповідно до п. 1.4. Порядку №827-22, Форма № 3-ПН подається юридичними особами, фізичними особами - підприємцями, які в межах трудових відносин використовують працю фізичних осіб (далі - роботодавець), за наявності попиту на робочу силу (вакансії).
Згідно п. 1.5. Порядку №827-22, Форма № 3-ПН заповнюється та подається роботодавцем до філії міжрегіонального/регіонального центру зайнятості (або до міського, районного, міськрайонного центру зайнятості - до дати припинення їхньої діяльності) (далі - центр зайнятості) незалежно від місцезнаходження роботодавця з дня виникнення в нього потреби в підборі працівників та/або з дати відкриття вакансії, але не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення нового робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.
Форма № 3-ПН може подаватися роботодавцем в електронній формі (з накладенням чи без накладення електронного підпису або печатки, які базуються на кваліфікованих сертифікатах відкритих ключів) або в паперовій формі (із засвідченням підписом керівника / фізичної особи - підприємця або уповноваженої ним (нею) особи).
Згідно п. 1.6. цього Порядку, роботодавець визначає вид форми № 3-ПН - первинна або уточнювальна.
Первинна форма № 3-ПН подається з метою інформування про наявність попиту на робочу силу (вакансії).
Отже, на роботодавців покладено обов`язок подавати до відповідного центру зайнятості звітність форми № 3-ПН за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії. Тобто, звіт за формою № 3-ПН є актом інформування органів працевлаштування про створені на підприємстві робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю і, водночас, запитом про направлення на підприємство осіб з інвалідністю для працевлаштування.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 25.07.2022 у справі №160/4187/19 доказом, який свідчить про створення робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальних робочих місць та інформування органів зайнятості про наявність вільних робочих місць для осіб з інвалідністю, є звіт форми №3-ПН.
Судом встановлено, що відповідач подавав звіт за формою №3 ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» № 1 від 24.06.2024, в якому прямо зазначено намір працевлаштування осіб з інвалідністю. 
Створення відповідачем робочого місця для особи з інвалідністю в червні 2024 року додатково підтверджується і фактом наявності такого робочого місця до 30.05.2024 (дата звільнення працівника з інвалідністю).
Таким чином, відповідачем у 2024 році, виконано обов`язок щодо створення необхідної кількості робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю та виконано обов`язок щодо надання державній службі зайнятості інформації, необхідної для організації працевлаштування осіб з інвалідністю.
В силу приписів Закону № 875-ХІІ на роботодавця покладається обов`язок зі створення робочих місць для осіб з інвалідністю, проте такий обов`язок не супроводжується обов`язком займатись пошуком таких осіб для працевлаштування на створені робочі місця.
Такий обов`язок статтею 18 зазначеного Закону покладено на органи виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, органи місцевого самоврядування, громадські організації інвалідів.
Підприємство не несе відповідальності за невиконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю, якщо воно розробило необхідні заходи по створенню для них робочих місць, зокрема, створило робочі місця для таких осіб та своєчасно, достовірно, в повному обсязі проінформувало відповідні установи, але фактично не працевлаштувало особу з інвалідністю з причин незалежних від нього: відсутність осіб з інвалідністю, відмова особи з інвалідністю від працевлаштування на підприємство, бездіяльність державних установ, які повинні сприяти працевлаштуванню осіб з інвалідністю.
Правовий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 22.06.2022 у справі №826/11977/18.
Таким чином, приписами чинного законодавства встановлено, що до обов`язків підприємства пов`язаних з працевлаштуванням осіб з інвалідністю входить не тільки створення робочих місць для осіб з інвалідністю, але і інформування держави про наявність таких місць шляхом подання щорічної звітності до Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю та інформування про попит на робочу силу районного центру зайнятості.
Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що адміністративно-господарські санкції за незайняті особами з інвалідністю робочі місця не є податком або збором (обов`язковим платежем), обов`язкова сплата яких передбачена Конституцією України та Податковим кодексом України, а є заходом впливу до правопорушника у сфері господарювання у зв`язку зі скоєнням правопорушення.
Зазначена позиція також кореспондується з позицією Верховного Суду України, яка відображена у постанові від 28.05.2013 у справі №21-386а12 та неодноразово підтримана у постановах Верховного Суду, зокрема, проте не виключно, у постанові від 16.06.2020 у справі №813/3047/18.
Таким чином, колегія суддів вважає, що відповідачем вжито усі, передбачені чинним законодавством заходи з працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою статті 19 Закон України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», через що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, відтак задоволенню не підлягають.
З врахуванням усіх вищенаведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв рішення з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим відповідно до вимог статті 317 КАС України рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення.
Відповідно до ст. 139 КАС України судовий збір розподілу не підлягає.
Керуючись статтями 241, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-дослідне підприємство "Технології захисту" задовольнити.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2025 року у справі №380/13511/25 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-дослідне підприємство "Технології захисту" про стягнення адміністративно-господарських санкцій відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	О. П. Мандзій 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	В. Я. Качмар