Справа № 947/19945/26
Провадження № 2/947/4899/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2026 м.Одеса
Київський районний суд м. Одеси у складі:       головуючого судді      Мальованого В.О.,    за участю секретаря судового засідання   Кушнір Є.Ю.,     розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Київського районного суду м. Одеси в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа – Київська районна адміністрація Одеської міської ради як орган опіки та піклування про визначення місця проживання дитини з матір`ю, встановлення факту самостійного виховання та утримання малолітньої дитини матір`ю,
ВСТАНОВИВ:
14.05.2026 року ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Чекмарьову Ларису Юріївну звернулася до Київського районного суду м. Одеси із позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особи – Київська районна адміністрація Одеської міської ради як орган опіки та піклування в якій просить суд визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із матір`ю ОСОБА_1 та встановити факт самостійного виховання та утримання матір`ю ОСОБА_1 її малолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .         В обґрунтування позову позивачка вказує, що перебувала у шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 . За період перебування у шлюбі у них народилася спільна дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .. Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси по справі № 947/26311/25 від 28 жовтня 2025 року було розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 08 січня 2022 року Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №11 та стягнуто аліменти з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Позивач разом з дитиною проживають спільно і самостійно. Дитина перебуває на повному її утриманні та вихованні. З 06.09.2023 року Позивач разом з дитиною знаходяться за кордоном, та з 01.11.2023 року разом з сином проживає в місті Гамар Короліства Норвегія. Вони винаймають житло за договором оренди від 01.03.2024 року. У рішенні податкової інспекції муніцепалітету Хамар про погоджений переїзд від 08.05.2024 року зазначено, що ОСОБА_4 ( НОМЕР_1 ) зареєстрований як мешканець за адресою: АДРЕСА_1 . Оскільки Позивач зареєстрована як мешканець за новою адресою, то вважаться, що дитина проживає за тією ж адресою, що й вона. В Норвезькому реєстрі населення зареєстровано дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , національний ідентифікаційний номер НОМЕР_2 . У дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та у позивача , в місті Гамар з 1 червня 2024 року призначений сімейний лікар. У Позивача наявний дозвіл на проживання в країні Норвегія. Дитина відвідує дитячий садочок в місті Гамар, оплата за який проводиться Позивачем. Відповідно до довідки від 13.03.2026 року з місця роботи, ОСОБА_1 працює в групі компаній Kiwi на посаді працівника магазину. Відповідач з Позивачем та дитиною не підтримує зв`язок, не приймає участі у вихованні дитини. Вихованням займається тільки Позивач. Згідно відповіді Київського відділу ДВС у місті Одесі від 16.03.2026 року, на виконанні перебуває виконавче провадження №79853937 з виконанням виконавчого листа №947/26311/25 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини. Станом на березень 2026 року грошові кошти від боржника на рахунок відділу ДВС не надходили. ОСОБА_1 зверталася до податкової служби Норвегії (Skatteetaten) з метою оформлення необхідних документів, пов`язаних із реєстрацією та проживанням своєї дитини в Норвегії. Під час звернення їй повідомили, що для оформлення відповідних документів необхідна згода та підпис батька дитини. Оскільки з батьком дитини Позивач не підтримує жодного зв`язку, вони не спілкуються і його місце перебування Позивачу невідоме, отримати його підпис або згоду неможливо. У зв`язку з цим вона змушена звернутися до суду з проханням вирішити питання щодо надання їй одноосібної батьківської відповідальності, щоб мати можливість самостійно вирішувати всі юридичні та адміністративні питання, пов`язані з її дитиною. Встановлення факту самостійно виховання та утримання малолітньої дитини зумовлено необхідністю не тільки представляти інтереси дитини у навчальних та медичних закладах, де можливо забезпечити дитині повний обсяг її прав; а й у органах державної влади при отриманні документів без відповідача, зокрема, пов`язаних із реєстрацією та проживанням дитини Позивача в Норвегії. Оскільки батько не цікавиться та не спілкується з дитиною, Позивачу невідомо його місце проживання, дитина проживає разом із Позивачем, Позивач позбавлена можливості вчиняти дії без згоди батька, місцезнаходження якого невідомо, тому вона вимушена звернутися до суду з питанням визначення місця проживання дитини та встановлення факту самостійного виховання , оскільки іншим шляхом вирішити справу Позивач не має можливості.        Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 25.05.2026 відкрито провадження у справі, яку призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.             У відповідності до ст. 178 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України), відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву протягом 15 днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі. Відзиву від відповідача не надходило. Ухвалою суду від 11.08.2026 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача в судове засідання надала заяву про розгляд справи за її та позивача відсутності, наполягає на задоволенні позовних вимог, не заперечує проти заочного розгляду справи.           Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив, будь яких заяв чи клопотань від нього не надходило.            Представник третьої особи Київської районної адміністрація Одеської міської ради як органу опіки та піклування в судове засідання не з`явився , надали письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності , просили ухвалити рішення в інтересах дитини.   Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неявкою без поважних причин належним чином повідомленого про дату, час і місце судового засідання відповідача та неподанням відповідачем відзиву, що відповідає положенню п. 3 ч. 1 ст.280 ЦПК України.  Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.     Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.      ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі зареєстрований 08 січня 2022 року Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №11. За період перебування у шлюбі у подружжя народилася дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 11 березня 2022 р., батьком дитини зазначається « ОСОБА_2 » (Відповідач), а матір`ю « ОСОБА_1 » (Позивач). Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси по справі № 947/26311/25 від 28 жовтня 2025 року було розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та стягнуто аліменти з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Позивач з 06.09.2023 року разом з дитиною знаходяться за кордоном, що підтверджується відомостями у закордонному паспорті Позивача та дитини. З 01.11.2023 року Позивач разом з сином проживає закордоном, в місті Гамар Короліства Норвегія, що підтверджується Довідкою про проживання від 19.12.2024 року та Договором оренди квартири від 01.03.2024 року. Рішенням податкової інспекції муніцепалітету Хамар від 08.05.2024 року погоджений переїзд та зазначено, що ОСОБА_4 ( НОМЕР_1 ) зареєстрований як мешканець за адресою: АДРЕСА_1 . В Норвезькому реєстрі населення зареєстровано дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , національний ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , що підтверджується роздруківкою інформації, зареєстрованої в Норвезькому реєстрі населення від 08.05.2024 року. Також у дитини наявний дозвіл на проживання в країні Норвегія, що підтверджується посвідкою на проживання НОМЕР_4 . Дитина відвідує дитячий садочок в місті Гамар, оплата за який проводиться Позивачем, що підтверджується рахунком-фактура про сплату дитячого садку. У дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в місті Гамар з 1 червня 2024 року призначений сімейний лікар, що підтверджується Довідкою FLO2024-05-15/717 від 15.05.2024 року. Також у Позивача в місті Гамар з 1 червня 2024 року призначений сімейний лікар, що підтверджується Довідкою FLO2024-05-15/716 від 15.05.2024 року. Відповідно до довідки від 13.03.2026 року з місця роботи, ОСОБА_1 дійсно працює в групі компаній Kiwi на посаді працівника магазину. Відповідно до Витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявної судимості» ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності не притягувалася та в розшуку не перебуває. Відповідно до відповіді Комунального некомерційного підприємства «Херсонський обласний заклад з надання психіатричної допомоги» Херсонської обласної ради №274 від 16.03.2026 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , на диспансерному обліку у лікаря психіатра/нарколога в КНП «Херсонський обласний заклад з надання психіатричної допомоги» ХОР не перебуває та на стаціонарне лікування з 2015 року по теперішній час не надходила.

Згідно відповідей Київського відділу ДВС у місті Одесі від 16.03.2026 та 19.05.2026 року, на виконанні перебуває виконавче провадження №79853937 з виконанням виконавчого листа №947/26311/25 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи від дня пред`явлення позову , тобто з 14.07.2025 року і до досягнення повноліття , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 . Станом на травень 2026 року грошові кошти від боржника на рахунок відділу ДВС не надходили, що підтверджується довідкою про неотримання аліментів від 19.05.2026 №72670. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів , сформований державним виконавцем Київського ВДВС у місті Одесі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Славінською А.М. , станом на 18.05.2026 року боржник ОСОБА_2 має заборгованість зі сплати аліментів в сумі 50233,25 грн. Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, визначено, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства. Частиною 4 статті 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ч.2 ст. 154 СК України батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини, а також непрацездатних сина, дочки як їх законні представники без спеціальних на те повноважень. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом (ч.1 ст. 161 СК України).  Відповідно до ч.4 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. В постанові Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі N 200/952/18 (провадження N 61-14859св19) вказано, що "Під час вирішення питання про визначення місця проживання дитини участь органу опіки та піклування є обов`язковою, а позивач до заяви про визначення місця проживання дитини повинен надати висновок органу опіки та піклування про доцільність проживання дитини з одним із батьків, характеристики з місця проживання, роботи, місця навчання дитини (гуртків), медичні довідки (суд обов`язково враховує стан здоров`я і батьків, і дитини), довідки про доходи (інші документи, які підтверджують матеріальне становище заявника), акти обстеження житлово-побутових умов, документи, що підтверджують право власності на житло". Київська районна адміністрація Одеської міської ради , як орган опіки та піклування листом від 05.08.2026 повідомила суд щодо розгляду питання про визначення місця проживання дитини, з якого слідує , що 03 серпня 2026 року за № 1990/01-11/26 на адресу Київської районної адміністрації Одеської міської ради надійшла відповідь Служби від 03 серпня 2026 року за № 3235/02-16/26, в якій зазначено, що до Служби у справах дітей Одеської міської ради (далі - Служба) звернулася адвокат - Чекмарьова Лариса Юріївна (свідоцтво № 003941), яка представляє інтереси ОСОБА_1 , із заявою від 17 липня 2026 року про визначення місця проживання малолітньої дитини разом із матір?ю. За результатами розгляду заяви та документів Службою з?ясовано, що мати дитини - ОСОБА_1 , та її малолітня дитина мешкають за кордоном, а саме: у Королівстві Норвегії. 21 липня 2026 року спеціалістами Служби проведено бесіду в телефонному режимі з ОСОБА_1 та складено відповідний акт. Під час бесіди мати підтвердила, що вона та її син дійсно мешкають у місті Арнеберг, Королівство Норвегія; найближчим часом приїжджати до України не планують, облаштовують своє життя за кордоном. Відповідно до п. 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов?язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866, питання про визначення місця проживання розглядається за місцем проживання (перебування) дитини. Враховуючи вищезазначене, Служба не має правових підстав для підготовки висновку про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає на території Королівства Норвегія разом з матір?ю. Враховуючи відсутність висновку Служби у справах дітей Одеської міської ради, Київська районна адміністрація Одеської міської ради позбавлена можливості розгляду зазначеного питання та надання висновку щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вирішуючи питання щодо визначення місця проживання дитини разом з матір`ю , суд виходить з того , що насамперед мають враховуватися інтереси самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім, і якщо це не порушуватиме права та інтереси дитини, підлягають врахуванню інтереси батьків. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року у справі № 607/20787/19 (провадження № 61- 11625сво22), вказано, що факт проживання дитини за кордоном (незалежно від того, чи вивезена дитина за кордон до звернення до суду з позовом про визначення місця її проживання, чи після) не впливає на вирішення судами України спору про визначення місця її проживання. Повернення дитини в Україну не є передумовою для вирішення спору між батьками про визначення місця проживання такої дитини. У постанові Верховного Суду від 13 березня 2024 року у справі № 753/17344/19 визначено, що з урахуванням введення воєнного стану в Україні, безпековою ситуацією, суди повинні оцінити не лише умови, які існували за місцем постійного проживання дітей в Україні, але і умови їх середовища за місцем тимчасового, але тривалого перебування, яке може сформувати стале середовище у малолітніх дітей з огляду на те, що перспективи повернення їх до постійного місця проживання в Україні на сьогодні неможливо визначити чи прогнозувати. Виходячи з вищенаведеного та фактичних обставин справи : віку дитини , яка в зв`язку з військовою агресією рф з вересня 2023 року проживає разом з матір`ю в Норвегії , мають дозвіл на проживання в країні , забезпечені житлом, мати має роботу , дитина відвідує дитячий садок, а також відношення до своїх батьківських обов`язків відповідача, який не спілкується з дитиною, не піклується та не утримує її, суд вважає, що позовні вимоги щодо визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 відповідатиме принципу якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Що стосується вимог про встановлення факту самостійного виховання та утримання матір`ю ОСОБА_1 її малолітньої дитини ОСОБА_3 , суд зазначає наступне.            Статтею 315 ЦПК України наведено перелік фактів, що мають юридичне значення, справи про встановлення яких розглядаються судом. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.     Касаційний цивільний суд Верховного Суду у справі № 363/214/17-ц від 22.08.2018 року, прийшов висновку, що перелік юридичних фактів, які підлягають встановленню в судовому порядку є невичерпним і у судовому порядку можуть бути встановленні факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.      Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.    Згідно з нормами статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.            Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному Кодексі України.        Статтею 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.12.1991 року, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.      Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.           Статтею 18 Конвенції про права дитини, передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини.         Відповідно до ст. 157 Сімейного Кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.  Положеннями ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки, або, у відповідних випадках, законні опікуни,несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного,розумового,духовного,морального і соціального розвитку дитини. Оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що позивач повною мірою виконує обов`язки, визначені ст. 150 СК України.         Натомість батько дитини, ОСОБА_2 , не бере участі вихованні та утриманні дитини, не спілкується з нею, не цікавиться її долею не забезпечує, має заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини.          Досліджені докази у своїй сукупності підтверджують зміну центру життєвих інтересів батька, об`єктивну неможливість його здійснювати утримання та щоденне виховання дитини в Норвегії, що підтверджує факт самостійного одноособового виховання та утримання дитини матір`ю.          Аналізуючи наведені докази, суд вважає їх достатніми та взаємопов`язаними. Жодних доказів, які б спростовували твердження позивача про те, що вона самостійно виховує та утримує сина, суду надано не було.        Суд вважає, що встановлення факту самостійного виховання дитини матір`ю відповідатиме «найкращим інтересам дитини» (ст. 3 Конвенції ООН).    Даний факт є юридичним, оскільки від його встановлення залежить виникнення особистих прав та можливість безперешкодної реалізації особистих прав позивача. Встановлення місця проживання сина разом із матір`ю, та встановлення факту перебування сина на особистому утриманні Позивача, необхідне з метою захисту прав та інтересів позивача та її дитини закордоном.            Зважаючи на обставини, встановлені судом, які підтверджуються дослідженими доказами, суд вважає доведеним в судовому порядку факт самостійного виховання та утримання матір`ю ОСОБА_1 її малолітньої дитини ОСОБА_3 .             З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини з матір`ю, встановлення самостійного виховання та утримання малолітньої дитини матір`ю. Відповідно ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення рішення вирішує, у тому числі, і питання щодо розподілу судових витрат.         При зверненні до суду позивач сплатила судовий збір у розмірі 1597,44 грн. У зв`язку з тим, що позивач не заявляє вимог про стягнення з відповідача на її користь судових витрат, суд, керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства, закріпленим у ст. 13 ЦПК України, не вирішує питання про розподіл судових витрат згідно ст. 141 ЦПК України. Керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76, 81, 211, 247, 258, 259, 263-265, 293,280-282. 315, 354 ЦПК України, суд                 ВИРІШИВ:
Позовні ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа – Київська районна адміністрація Одеської міської ради як орган опіки та піклування про визначення місця проживання дитини з матір`ю, встановлення самостійного виховання та утримання малолітньої дитини матір`ю - задовольнити.       Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із матір`ю ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_5 . Встановити факт самостійного виховання та утримання матір`ю ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_5 , її малолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .      Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.             Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.  Повний текст рішення складено 16.09.2026.
Учасники справи: 
Позивач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса реєстрації АДРЕСА_2 .    Відповідач : ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 РНОКПП НОМЕР_6 , адреса реєстрації АДРЕСА_3 .        Заінтересована особа: Київська районна адміністрація Одеської міської ради ЄДРПОУ 26303241, адреса: м.Одеса вул..Академіка Корольова 9.

Суддя: В. О. Мальований