П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 120/5714/24 
Головуючий у 1-й інстанції: Вільчинський О.В. 
Суддя-доповідач: Канигіна Т.С. 
24 серпня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Канигіної Т.С. 
суддів: Слободонюка М.В.  Кузьмишина В.М. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 11 грудня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ, КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ
У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, а саме просив:
- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови у наданні ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 надати позивачу відстрочку від призову під час мобілізації на підставі абзацу десятого частини першої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30.01.2024 позивач звернувся до відповідача із заявою, у якій просив надати йому відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" у зв`язку із здійсненням догляду за матір`ю. Відповідач відмовив у наданні відстрочки, посилаючись на відсутність законних підстав для цього. Позивач з відмовою відповідача не погоджується та зазначає, що здійснює догляд за матір`ю, яка за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду на основі висновку ЛКК, а отже, має право на отримання відстрочки.
ІІ. ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Рішенням ІНФОРМАЦІЯ_1 від 11.12.2025 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 .
30.01.2024 позивач звернувся до відповідача із заявою, у якій просив надати йому відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" у зв`язку із здійсненням догляду за матір`ю. 
Наполягаючи на необхідності здійснення постійного догляду за хворою матір`ю, позивач зазначає на те, що необхідність такого догляду підтверджена висновком лікарської консультативної комісії КНП "Центр первинної медико-санітарної допомоги №2 м. Вінниці" від 03.01.2024 форми №080-4/о щодо ОСОБА_2 , яку позивач долучив до звернень.
Протоколом № 10 від 15.03.2024 ІНФОРМАЦІЯ_3 відмовив позивачу у наданні відстрочки, посилаючись на те, що у військовозобов`язаного немає підстав для відстрочки.
Вважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, позивач звернувся до суду з цим позовом.
ІV. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Приймаючи оскаржуване судове рішення суд першої інстанції виходив з того, що медичні документи, на які посилається позивач, додані до позову, не відповідають тим формам первинної облікової документації, які затверджені наказом МОЗ України № 407 від 09.03.2021. 
Суд звертає увагу, що долучена позивачем до заяви про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації довідка ЛКК КНП "Центр первинної медико-санітарної допомоги №2 м. Вінниці" не є належною підставою для застосування абзацу десятого частини першої статті 23 Закону №3543-XII та не містить відповідної інформації про осіб, які здійснюють догляд, і відповідно не підтверджують заявлену інформацію позивача про те, що саме позивач здійснює постійний догляд.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що матеріалами справи не доводиться той факт, що саме позивач здійснює такий догляд на постійній основі. 
V. ПРОВАДЖЕННЯ В СУДІ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ, ВИМОГИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Особа, яка подала апеляційну скаргу, - ОСОБА_1 , не погодившись з рішенням першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Позивач зазначає, що суд не надав дійсним, наявним у матеріалах справи, доказам оцінку, підмінив поняття "висновок" та "довідка" тощо.
Відповідач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу вимог частини четвертої статті 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
VІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні регулюються Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.2023 №3543-XII (далі - Закон №3543-XII). 
Відповідно до статті 1 Закону №3543-XII мобілізація - це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано. 
Згідно зі статтею 22 Закону №3543-XII під час мобілізації громадяни зобов`язані, зокрема, з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.
Статтею 23 даного Закону визначено перелік військовослужбовців, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації та яким може бути надана відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.
Відповідно до абзацу десятого частини першої статті 23 Закону №3543-XII (у редакції, чинній на час звернення позивача із заявою - 30.01.2024) не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані зайняті постійним доглядом за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), які за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребують постійного догляду.
Постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154 затверджене Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (далі - Положення № 154, у редакції, чинній на час звернення позивача із заявою - 30.01.2024). 
Згідно із абзацом дев`ятим пункту 11 Положення № 154 районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, а також ведуть їх спеціальний облік.
Процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації визначає Положення про медико-соціальну експертизу, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317 (надалі-Положення №1317, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Терміни у цьому Положенні вживаються у значенні, наведеному у Законі України "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні".
Згідно з підпунктом 1 пункту 11 Положення № 1317 міські, міжрайонні, районні комісії визначають, зокрема: ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків.
Відповідно до пункту 19 Положення № 1317 комісія проводить засідання у повному складі і колегіально приймає рішення. Відомості щодо результатів експертного огляду і прийнятих рішень вносяться до акта огляду та протоколу засідання комісії, що підписуються головою комісії та її членами і засвідчуються печаткою.
Наказом МОЗ України від 09.04.2008 № 189 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України 01.06.2021 № 1066), зареєстровано в Міністерстві юстиції України 04.07.2008 за № 589/15280, затверджено Порядок організації експертизи тимчасової втрати працездатності (далі - Порядок № 1066, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до пунктів 1-3 розділу ІІІ Порядку №1066 при лікувально-профілактичних закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, утворюються ЛКК.
ЛКК у своїй діяльності керується стандартами медичних технологій лікувально-діагностичного процесу та протоколами надання медичної допомоги за спеціальностями, іншими законодавчими та нормативно-правовими актами.
До основних завдань ЛКК належить:
1) видача документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи, відповідно до вимог пункту 4 розділу IV цього Порядку;
2) здійснення направлення хворих на огляд та обстеження до МСЕК для встановлення інвалідності;
3) надання до МСЕК документів хворого, направленого на огляд та обстеження;
4) вжиття заходів щодо перевірки та усунення недоліків у суб`єкта господарювання, що були виявлені за результатом перевірки уповноваженими лікарями, перелік яких затверджується правлінням Пенсійного фонду України, обґрунтованості медичних висновків про тимчасову непрацездатність (у разі звернення керівника суб`єкта господарювання).
Згідно з пунктом 4 розділу ІV Порядку №1066 ЛКК видає такі документи, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи:
форму рішення для встановлення причинно-наслідкового зв`язку захворювання з умовами праці відповідно до вимог, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019№ 337 "Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві";
висновки або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний),- до досягнення дитиною 16-річного віку.
Наказом Міністерства охорони здоров`я України 09.03.2021 № 407 затверджено Форму первинної облікової документації № 080-4/о (висновок про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі).
В Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації № 080-4/о "Висновок про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі" наведено наступне.
Висновок надається закладами охорони здоров`я усіх рівнів надання медичної допомоги (пункт 2 Інструкції).
Висновок заповнюється членами лікарської комісії на підставі заповненої лікарем загальної практики-сімейної медицини форми первинної облікової документації № 025/о "Медична карта амбулаторного хворого № _____", затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14 лютого 2012 року № 110, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 28 квітня 2012 року за № 661/20974 (пункт 3 Інструкції).
Висновок надається особі або законному представнику особи, яка потребує надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі відповідно до Порядку подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2020 року № 859 (пункт 4 Інструкції).
У пунктах 1 та 2 Висновку зазначаються: прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), дата народження (число, місяць, рік) особи згідно з даними документа, що засвідчує особу (паспорт громадянина України, ID-картка), або документа, що засвідчує статус особи (посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення про взяття на облік бездомної особи). У пункті 3 Висновку зазначається місце проживання особи (пункти 5, 6 Інструкції).
У пункті 4 Висновку вказуються рекомендовані соціальні послуги: денного догляду, догляду вдома, паліативного догляду вдома; отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи (пункт 7 Інструкції).
Висновок підписується членами лікарської комісії, із проставленням дати видачі, після чого завіряється печаткою закладу охорони здоров`я (пункт 8 Інструкції).
Строк зберігання Висновку - 3 роки (пункт 12 Інструкції).
VIІ. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених статтею 308 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з наступного.
З урахуванням приписів абзацу десятого частини першої статті 23 Закону №3543-XII (у редакції, чинній на час звернення позивача із заявою - 30.01.2024) суд дійшов висновку, що у даному випадку не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані зайняті постійним доглядом за одним із своїх батьків, який потребує постійного догляду:
- за висновком медико-соціальної експертної комісії чи 
- за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
У даній справі позивачем до заяви від 30.01.2024 додані наступні документи:
1) копія паспорта та довідки про присвоєння РНОКПП заявника ОСОБА_1 ;
2) копія тимчасового посвідчення військовозобов`язаного ОСОБА_1 № НОМЕР_1 від 08.12.2023;
3) копія нотаріально посвідченого свідоцтва про народження ОСОБА_1 ;
4) копія нотаріально посвідченого висновку ЛКК № 1/1, виданого КНП "Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2 м. Вінниці", від 03.01.2024;
5) копія нотаріально посвідченого акта №Д108/5213 про встановлення факту здійснення догляду, виданого Департаментом соціальної політики Вінницької міської ради Управління соціального захисту населення, від 24.01.2024;
6) копія паспорта та довідки про присвоєння РНОКПП матері - ОСОБА_2 .
Отже, до заяви позивачем надано висновок ЛКК № 1/1, виданий КНП "Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2 м. Вінниці", від 03.01.2024 про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі (Форми первинної облікової документації №080-4/о).
Водночас, суд першої інстанції зазначив, що до своєї заяви від 30.01.2024 про надання відстрочки як особі, як постійно доглядає за матір`ю, позивач додав довідку ЛКК КНП "Центр первинної медико-санітарної допомоги №2 м. Вінниці", відповідно до якої ОСОБА_2 за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду .
У зв`язку з чим суд першої інстанції погодився з доводами відповідача про те, що зазначений документ не є достатнім для підтвердження обставин (у розумінні вимог абзацу десятого частини першої статті 23 Закону № 3543-ХІІ) того, що позивач є особою, яка зайнята постійним доглядом за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо наведених обставин справи, оскільки як вищезазначено, позивачем до заяви від 30.01.202024 надано висновок (а не довідку) ЛКК № 1/1 від 03.01.2024 про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі (Форми первинної облікової документації №080-4/о), який передбачений абзацом десятим частини першої статті 23 Закону №3543-XII (у редакції, чинній на час звернення позивача із заявою - 30.01.2024).
Посилання суду першої інстанції на постанову Верховного Суду від 11.04.2024 у справі № 420/16689/23 є не релевантним щодо обставин справи, яка переглядається, оскільки Верховним Судом у наведеній постанові здійснено висновок, зокрема: у розрізі приписів Положення № 1317 щодо медико-соціальної експертизи (пункти 54-56, 66 постанови) та щодо іншого рішення ЛЛК (пункт 76 постанови).
Суд зазначає, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Пунктом 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суб`єктом владних повноважень є орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
З аналізу вищезазначених норм вбачається, що відповідач повинен діяти відповідно до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу "заборонено все, крім дозволеного законом". Застосування такого принципу забезпечує введення владних функцій у законні рамки і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.
Рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, за загальним правилом, не можна визнати неправомірними, якщо вони ґрунтуються на законі, чинному на момент прийняття відповідного рішення таким суб`єктом.
Згідно з частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Відповідно до частин першої та другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Нормами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. У адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
При цьому у таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
При розгляді заяви позивача від 30.01.2024 наведеним вище обставинам та приписам законодавства відповідач не надав оцінку, чим порушив принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень.
Отже, відповідач не розглянув належним чином документи, подані позивачем, тобто не на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, без використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, необґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
З урахуванням наведеного, керуючись приписами частини другої статті 9 КАС України, наявні підстави для визнання протиправним та скасування рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформлене протоколом від 15.03.2024 № 10, у частині щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 30.01.2024 про надання відстрочки від призову відповідно до абзацу десятого частини першої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_2 розглянути заяву ОСОБА_1 від 30.01.2024 про надання відстрочки від призову відповідно до абзацу десятого частини першої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та прийняти відповідне рішення, з урахуванням висновків суду.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_2 надати позивачу відстрочку від призову під час мобілізації на підставі абзацу десятого частини першої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Таким чином, захисту адміністративним судом підлягають порушені права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.
Оскільки, як вищезазначено судом, відповідачем не було надано оцінку всім документам, поданим позивачем із заявою від 30.01.2024, то вимога позивача в цій частині є передчасною та необґрунтованою. Суд не може під час прийняття рішення вирішувати питання щодо правовідносин, які можливо будуть мати місце у майбутньому, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про відмову у позові у частині вказаних позовних вимог.
VIІІ . ВИСНОВКИ СУДУ
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення через неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, та порушення норм матеріального права підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.
VIІІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ 
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат (частина шоста статті 139 КАС України).
Згідно з частиною третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Водночас, як визначено частиною восьмою цієї статті, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Оскільки передумовою для виникнення цього спору стало протиправне рішення відповідача, суд вважає за необхідне компенсувати судові витрати зі сплати судового збору позивача у повному розмірі.
За таких обставин на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає стягненню 3028,00 грн судового збору, сплаченого за подання позову в сумі 1211,20 грн та за подання апеляційної скарги на суму 1816,80 грн. 
Керуючись ст.ст. 243, 245, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 11 грудня 2025 року скасувати.
Ухвалити нове рішення.
Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформлене протоколом від 15.03.2024 № 10, у частині щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 30.01.2024 про надання відстрочки від призову відповідно до абзацу десятого частини першої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 розглянути заяву ОСОБА_1 від 30.01.2024 про надання відстрочки від призову відповідно до абзацу десятого частини першої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та прийняти відповідне рішення, з урахуванням висновків суду.
У задоволенні іншої частини позовної заяви відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3028,00 (три тисячі двадцять вісім) грн. 

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає.  

Головуючий | | | Канигіна Т.С.
Судді | | | Слободонюк М.В.    Кузьмишин В.М.