КОЗЯТИНСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
Іменем України
Справа №133/2081/26

09.09.2026 м. Козятин
Козятинський міськрайонний суд Вінницької області у складі:
головуючої судді: Дем`янової Ж.М.,
за участі:
секретаря судового засідання: Бірюкової Т.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 , подану через представника - адвоката Медик Людмилу Олександрівну, до Глуховецької селищної ради Хмільницького району Вінницької області про встановлення факту належності правовстановлюючого документа та визначення часток у праві спільної сумісної власності,
встановив:
Стислий виклад позицій учасників справи.
Заявниця ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа та визначення часток у праві спільної сумісної власності на квартиру.
В обґрунтування заяви зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , яка на день смерті проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входила належна їй частка у праві власності на приватизовану квартиру, розташовану за вказаною адресою.
На випадок своєї смерті ОСОБА_2 залишила заповіт, посвідчений 20 березня 1997 року секретарем виконавчого комітету Глуховецької селищної ради Козятинського району Вінницької області Н. П. Тарасюк, зареєстрований у реєстрі за № 21, яким заповіла ОСОБА_1 половину приватизованої квартири, розташованої на п`ятому поверсі п`ятиповерхового будинку, частину сараю, а також усе майно, яке буде належати їй на день смерті і на яке вона за законом матиме право.
Заявниця зазначила, що у встановлений законом строк прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 , звернувшись до Козятинської державної нотаріальної контори. Спадкову справу заведено за № 444/2010 від 08 липня 2010 року, що підтверджується витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі.
Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 15 жовтня 1996 року, виданого Глуховецьким гірничо-збагачувальним каоліновим комбінатом та зареєстрованого КП «ВООБТІ» 04 листопада 1996 року за реєстровим № 172, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були співвласниками квартири АДРЕСА_2 .
При цьому у зазначеному правовстановлюючому документі конкретні частки співвласників визначені не були.
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , який на день смерті проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
На випадок своєї смерті ОСОБА_3 залишив заповіт, посвідчений 20 березня 1997 року секретарем виконавчого комітету Глуховецької селищної ради Козятинського району Вінницької області Н. П. Тарасюк, зареєстрований у реєстрі за № 20, яким заповів ОСОБА_1 половину приватизованої квартири, розташованої на п`ятому поверсі п`ятиповерхового будинку, частину сараю, а також усе майно, яке буде належати йому на день смерті і на яке він за законом матиме право.
Заявниця вказала, що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 , у зв`язку з чим у Козятинській державній нотаріальній конторі заведено спадкову справу № 114/2020 від 22 травня 2020 року.
Разом із тим оформити спадкові права після смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заявниця не має можливості, оскільки у свідоцтві про право власності на житло конкретні частки співвласників квартири не визначені.
Заявниця вважає, що квартира перебувала у спільній сумісній власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а їхні частки у такому праві були рівними, оскільки інше не встановлено правовстановлюючим документом, а співвласники користувалися рівними правами щодо квартири та несли рівні обов`язки.
Крім того, заявниця зазначила, що під час оформлення спадкових прав виникла розбіжність у написанні прізвища ОСОБА_3 у правовстановлюючому документі.
Так, у свідоцтві про право власності на житло від 15 жовтня 1996 року прізвище співвласника зазначено як « ОСОБА_3 », тоді як відповідно до свідоцтва про смерть та інших документів його прізвище зазначено як « ОСОБА_3 ».
Заявниця вказала, що зазначена розбіжність у написанні прізвища не дає їй можливості належним чином оформити спадкові права на майно, оскільки внести відповідні виправлення чи зміни до свідоцтва про право власності на житло в адміністративному порядку наразі неможливо.
У зв`язку з цим заявниця змушена звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа померлому ОСОБА_3 з метою оформлення спадкових прав.
З огляду на викладене ОСОБА_1 просила суд:
-встановити факт належності померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 свідоцтва про право власності на житло від 15 жовтня 1996 року, виданого Глуховецьким гірничо-збагачувальним каоліновим комбінатом, зареєстрованого КП «ВООБТІ» 04 листопада 1996 року за реєстровим № 172, у якому його прізвище зазначено як « ОСОБА_3 »;
-визначити розмір часток у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2 , яка належала ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , визначивши частку кожного зі співвласників у розмірі 1/2 квартири.
Відповідач - Глуховецька селищна рада Хмільницького району Вінницької області - 08 вересня 2026 року направила на адресу суду заяву, в якій просила розглянути справу без участі її представника в порядку письмового провадження, відповідно до статті 182 ЦПК України.
При цьому відповідач зазначив, що визнає заявлені вимоги та не заперечує проти їх задоволення.

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі
Ухвалою суду від 01 липня 2026 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та справу призначено до підготовчого судового засідання.
Ухвалою суду від 27 липня 2026 року витребувано у Козятинської державної нотаріальної контори Вінницької області належним чином засвідчені копії спадкових справ:
-спадкової справи № 444/2010 від 08 липня 2010 року, номер у Спадковому реєстрі № 49592749, заведеної після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
-спадкової справи № 114/2020 від 22 травня 2020 року, номер у Спадковому реєстрі № 65859401, заведеної після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
08 вересня 2026 року відповідач - Глуховецька селищна рада Хмільницького району Вінницької області - направив до суду заяву, в якій просив розглянути справу без участі його представника. У поданій заяві відповідач зазначив, що визнає заявлені вимоги та не заперечує проти їх задоволення.
09 вересня 2026 року представник заявниці, адвокат Медик Л.О., подала до суду заяву про розгляд справи без участі заявниці та її представника у підготовчому судовому засіданні, зазначивши, що заявлені вимоги підтримують у повному обсязі.
Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи розгляду справи за їх відсутності, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
З огляду на подані учасниками справи заяви про розгляд справи за їх відсутності, судове засідання проведено без їх участі, а відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України технічне фіксування судового засідання не здійснювалося.
Інших заяв, клопотань чи заперечень від учасників справи до суду не надходило.
Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювалися.

Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , яка на день смерті проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Зазначене підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 01 лютого 2010 року та витягом зі Спадкового реєстру № 24158289 від 08 липня 2010 року.
Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, до складу якої, зокрема, входило право на належну їй частку у квартирі АДРЕСА_2 .
Зазначені обставини підтверджуються матеріалами спадкової справи № 444/2010, заведеної 08 липня 2010 року після смерті ОСОБА_2 .
На випадок своєї смерті ОСОБА_2 залишила заповіт, посвідчений 20 березня 1997 року секретарем виконавчого комітету Глуховецької селищної ради Козятинського району Вінницької області Н. П. Тарасюк та зареєстрований у реєстрі за № 21, відповідно до якого заповіла ОСОБА_1 половину приватизованої квартири, розташованої на п`ятому поверсі п`ятиповерхового будинку, частину сараю, а також усе майно, яке буде належати їй на день смерті і на яке вона за законом матиме право.
Як убачається з матеріалів спадкової справи № 444/2010, ОСОБА_1 у встановлений законом строк прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 за заповітом.
Судом також установлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 15 жовтня 1996 року, виданого Глуховецьким гірничо-збагачувальним каоліновим комбінатом та зареєстрованого КП «ВООБТІ» 04 листопада 1996 року за реєстровим № 172, квартира АДРЕСА_2 була оформлена у власність ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
При цьому у зазначеному правовстановлюючому документі конкретні частки кожного зі співвласників у праві власності на квартиру не визначені.
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , який на день смерті проживав та був зареєстрований за тією ж адресою: АДРЕСА_1 .
Зазначене підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 27 січня 2020 року та витягом зі Спадкового реєстру № 60278078 від 22 травня 2020 року.
На випадок своєї смерті ОСОБА_3 залишив заповіт, посвідчений 20 березня 1997 року секретарем виконавчого комітету Глуховецької селищної ради Козятинського району Вінницької області Н. П. Тарасюк та зареєстрований у реєстрі за № 20, яким заповів ОСОБА_1 половину приватизованої квартири, розташованої на п`ятому поверсі п`ятиповерхового будинку, частину сараю, а також усе майно, яке буде належати йому на день смерті і на яке він за законом матиме право.
Після смерті ОСОБА_3 Козятинською державною нотаріальною конторою 22 травня 2020 року заведено спадкову справу № 114/2020.
З матеріалів зазначеної спадкової справи вбачається, що ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 .
Разом із тим під час оформлення спадкових прав виникла необхідність підтвердження належності правовстановлюючого документа спадкодавцю, оскільки у ньому наявна розбіжність у написанні його прізвища.
Так, у свідоцтві про право власності на житло від 15 жовтня 1996 року прізвище одного зі співвласників зазначено як « ОСОБА_3 », тоді як у свідоцтві про смерть та інших документах його прізвище зазначено як « ОСОБА_3 », ім`я та по батькові - « ОСОБА_3 ».
Водночас сукупність досліджених судом доказів свідчить про те, що особою, зазначеною у правовстановлюючому документі як « ОСОБА_3 », є саме ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Так, відповідно до довідки Козятинського ВП КП «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» № 100 від 11 лютого 2026 року, виданої на підставі матеріалів інвентаризаційної (реєстраційної) справи № 246, станом на 31 грудня 2012 року право приватної спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2 , було зареєстровано в цілому за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Зазначене право власності зареєстровано на підставі свідоцтва про право власності на житло від 15 жовтня 1996 року, виданого Глуховецьким гірничо-збагачувальним каоліновим комбінатом згідно з розпорядженням (наказом) від 16 жовтня 1996 року № 361. Реєстрацію права власності КП «ВООБТІ» проведено 04 листопада 1996 року за реєстровим № 172, реєстрова книга № 10.
Таким чином, наведена довідка безпосередньо пов`язує свідоцтво про право власності на житло від 15 жовтня 1996 року з реєстрацією права приватної спільної сумісної власності саме за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
При цьому зі свідоцтва про право власності на житло та матеріалів реєстраційної справи вбачається, що станом на 15 жовтня 1996 року квартира АДРЕСА_3 становила 3/250 частки будинку АДРЕСА_4 . Зазначений розмір характеризує частку квартири у праві власності на будинок у цілому та не визначає співвідношення часток ОСОБА_2 і ОСОБА_3 між собою.
Крім того, відповідно до довідки № 550 від 02 грудня 2025 року, виданої виконавчим комітетом Глуховецької селищної ради Хмільницького району Вінницької області, згідно із записом погосподарської книги № 20 квартира АДРЕСА_2 рахувалася за ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до іншої довідки, виданої виконавчим комітетом Глуховецької селищної ради Хмільницького району Вінницької області, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на день смерті була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 . Разом із нею за вказаною адресою був зареєстрований ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Зазначені відомості узгоджуються між собою, а також із даними свідоцтва про право власності на житло від 15 жовтня 1996 року, довідки № 100 від 11 лютого 2026 року та матеріалів спадкових справ. Усі ці докази стосуються одного й того самого об`єкта нерухомого майна - квартири АДРЕСА_2 , а також одних і тих самих осіб - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
При цьому відомостей про існування інших співвласників зазначеної квартири матеріали справи не містять.
Отже, суд дійшов висновку, що наявна у свідоцтві про право власності на житло від 15 жовтня 1996 року розбіжність у написанні прізвища « ОСОБА_3 » замість « ОСОБА_3 » не свідчить про належність правовстановлюючого документа іншій особі, а є розбіжністю у персональних даних, яка в сукупності з іншими доказами не перешкоджає ідентифікації ОСОБА_3 як особи, якій належить зазначений правовстановлюючий документ.
Таким чином, предметом судового розгляду є встановлення юридичного факту належності ОСОБА_3 правовстановлюючого документа - свідоцтва про право власності на житло від 15 жовтня 1996 року, в якому його прізвище зазначено з розбіжністю, а також визначення часток співвласників квартири, які у правовстановлюючому документі конкретно не визначені.

Норми права, які застосовував суд, та мотиви їх застосування. Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками справи щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права, а також встановлення юридичного факту, що має юридичне значення, у випадках та порядку, визначених законом.
Згідно з частиною першою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а відповідно до частини третьої цієї статті кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
За змістом частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною шостою цієї статті передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з частинами першою-третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Оцінюючи надані позивачем докази, суд виходить із того, що вони є взаємопов`язаними та підтверджують послідовність виникнення і переходу прав на спірне нерухоме майно.
Як установлено судом, квартира АДРЕСА_2 належала ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Вказане підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 15 жовтня 1996 року, даними реєстраційної справи, довідкою № 100 від 11 лютого 2026 року, відповідно до якої право приватної спільної сумісної власності на квартиру було зареєстровано за вказаними особами, а також довідкою № 550 від 02 грудня 2025 року та іншими матеріалами справи.
При цьому судом установлено, що в правовстановлюючому документі прізвище ОСОБА_3 зазначено як « ОСОБА_3 », тоді як у свідоцтві про смерть, спадкових документах та інших документах його прізвище зазначене як « ОСОБА_3 ».
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 315 ЦПК України суд може встановлювати факт належності правовстановлюючого документа особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеними у свідоцтві про народження або паспорті.
Наведена норма підлягає врахуванню судом при вирішенні заявленої позивачем вимоги про встановлення факту належності свідоцтва про право власності на житло від 15 жовтня 1996 року ОСОБА_3 .
Разом із тим суд звертає увагу, що дана справа розглядається в порядку позовного провадження, оскільки позивачем, крім вимоги про встановлення факту, заявлено вимогу майнового характеру про визначення часток у праві спільної власності на нерухоме майно. 
Отже, вирішення питання про належність правовстановлюючого документа в даному випадку є необхідним для вирішення заявленого спору щодо належності та обсягу майнових прав на квартиру і належного оформлення спадкових прав позивача.
Досліджені судом докази свідчать про те, що зазначена у свідоцтві про право власності на житло особа - « ОСОБА_3 » - та ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є однією і тією самою особою.
Такий висновок суд робить з огляду на сукупність обставин, а саме: збіг імені та по батькові; збіг дати народження; збіг адреси проживання та реєстрації; зазначення тієї самої квартири; наявність ОСОБА_3 у реєстраційних та погосподарських документах як співвласника квартири разом з ОСОБА_2 ; дані спадкової справи після його смерті; а також відсутність у матеріалах справи будь-яких доказів існування іншої особи з такими самими анкетними даними, яка могла б бути співвласником спірної квартири.
Отже, розбіжність у написанні прізвища « ОСОБА_3 » та « ОСОБА_3 » має характер технічної розбіжності у персональних даних і не створює обґрунтованих сумнівів щодо особи співвласника.
З огляду на наведене суд доходить висновку про наявність правових підстав для встановлення факту належності свідоцтва про право власності на житло від 15 жовтня 1996 року ОСОБА_3 .
Вирішуючи позовну вимогу про визначення часток у праві спільної власності на квартиру, суд виходить із такого.
Відповідно до статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб, належить їм на праві спільної власності.
Згідно з частиною першою статті 368 ЦК України спільна власність є спільною частковою або спільною сумісною власністю.
Як установлено судом на підставі довідки № 100 від 11 лютого 2026 року, право приватної спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_3 було зареєстровано за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Відповідно до частини другої статті 370 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.
Згідно з частиною першою статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.
Зазначені положення законодавства закріплюють презумпцію рівності часток співвласників у спільній сумісній власності. Для відступу від цієї презумпції необхідне встановлення відповідних обставин, передбачених законом, або наявність домовленості співвласників чи рішення суду.
Матеріали справи не містять доказів того, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 існувала домовленість про інше співвідношення часток у праві спільної сумісної власності на квартиру. Не встановлено судом і передбачених законом підстав для відступу від принципу рівності часток.
При цьому зазначений у матеріалах реєстраційної справи розмір 3/250 частки будинку АДРЕСА_4 характеризує співвідношення площі квартири до всього будинку та не визначає розміру часток ОСОБА_2 та ОСОБА_3 між собою. Тому цей показник не може бути підставою для визначення часток співвласників у іншому співвідношенні.
Таким чином, частки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2 є рівними та становлять по 1/2 частки кожного.
Суд також враховує, що відповідач - Глуховецька селищна рада Хмільницького району Вінницької області - подала заяву, в якій позовні вимоги визнала та не заперечувала проти їх задоволення.
Відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Отже, визнання відповідачем позову саме по собі не є безумовною підставою для його задоволення, а підлягає оцінці судом з огляду на відповідність вимогам закону та встановленим у справі обставинам.
У даній справі визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб та узгоджується з дослідженими судом доказами. Наведені позивачем обставини знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, а заявлені вимоги відповідають установленим судом фактичним обставинам і положенням цивільного законодавства.
Оцінюючи докази у їх сукупності, суд також бере до уваги, що позивач прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 та після смерті ОСОБА_3 , що підтверджується матеріалами спадкових справ № 444/2010 та № 114/2020. Встановлення належності правовстановлюючого документа та визначення часток співвласників є необхідним для належного оформлення позивачем спадкових прав на спірну квартиру.
Таким чином, дослідивши та оцінивши докази за правилами статей 76-81, 89 ЦПК України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими, підтверджені належними, допустимими та достовірними доказами, узгоджуються між собою та не спростовані матеріалами справи.
За таких обставин позов підлягає задоволенню в повному обсязі: слід встановити факт належності ОСОБА_3 свідоцтва про право власності на житло від 15 жовтня 1996 року та визначити частки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у праві спільної власності на квартиру АДРЕСА_2 по 1/2 частки кожного.
Щодо можливості ухвалення рішення на стадії підготовчого провадження
Відповідно до частини третьої статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.
Згідно з частиною четвертою статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Отже, процесуальний закон надає суду можливість ухвалити рішення без переходу до розгляду справи по суті у випадку, коли відповідач визнав позов у підготовчому провадженні, однак таке визнання не звільняє суд від обов`язку перевірити його відповідність закону, встановити фактичні обставини справи та переконатися у наявності правових підстав для задоволення позову.
У цій справі відповідач - Глуховецька селищна рада Хмільницького району Вінницької області - у письмовій заяві від 08 вересня 2026 року повідомив суд про визнання позовних вимог ОСОБА_1 та зазначив, що не заперечує проти їх задоволення, а також просив розглянути справу за відсутності його представника.
Таким чином, відповідач скористався своїм процесуальним правом на визнання позову, передбаченим статтею 206 ЦПК України.
Судом перевірено зміст заявлених позовних вимог та підстави їх задоволення, досліджено наявні у справі письмові докази, зокрема свідоцтва про смерть, заповіти, матеріали спадкових справ, свідоцтво про право власності на житло від 15 жовтня 1996 року, довідку № 100 від 11 лютого 2026 року, довідку № 550 від 02 грудня 2025 року та інші документи, надані на підтвердження заявлених вимог.
За результатами такої перевірки суд дійшов висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону, відповідає встановленим судом фактичним обставинам справи та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб.
Зокрема, встановлені судом обставини щодо належності квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , реєстрації права приватної спільної сумісної власності за ними, наявності розбіжності у написанні прізвища ОСОБА_3 у правовстановлюючому документі, а також відсутності доказів існування іншого співвласника підтверджені належними та допустимими доказами.
Крім того, визначення часток співвласників у розмірі по 1/2 частки кожного відповідає встановленій законом презумпції рівності часток у спільній сумісній власності, оскільки судом не встановлено домовленості співвласників про інше співвідношення часток, відповідного закону чи інших обставин, які б давали підстави для відступу від принципу їх рівності.
З огляду на наведене суд вважає, що необхідні процесуальні та матеріально-правові підстави для ухвалення рішення на стадії підготовчого провадження наявні.
Враховуючи визнання відповідачем позову, відсутність заперечень щодо заявлених вимог, подання позивачем заяви про розгляд справи за її відсутності, а також те, що наявні у справі докази є достатніми для встановлення фактичних обставин та правильного вирішення спору, суд, керуючись частиною третьою статті 200 та частиною четвертою статті 206 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову на стадії підготовчого провадження.
На підставі наведеного та керуючись статтями 12, 13, 76-81, 89, 200, 206, 263-265 ЦПК України, статтями 355, 368, 370, 372 ЦК України, суд
ухвалив:
Позов ОСОБА_1 до Глуховецької селищної ради Хмільницького району Вінницької області про встановлення факту належності правовстановлюючого документа та визначення часток у праві спільної сумісної власності - задовольнити.
Встановити факт належності ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , правовстановлюючого документа - Свідоцтва на право власності на житло від 15 жовтня 1996 року, виданого Глуховецьким гірничо-збагачувальним каоліновим комбінатом, зареєстрованого 04 листопада 1996 року комунальним підприємством «ВООБТІ» за реєстровим № 172 у реєстровій книзі № 10, у якому прізвище співвласника зазначено як « ОСОБА_3 », а саме ОСОБА_3 .
Визначити, що частка ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2 становила 1/2 частину.
Визначити, що частка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2 становила 1/2 частину.
Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду через Козятинський міськрайонний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники провадження: 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_5 РНОКПП- НОМЕР_3 ; електронна пошта відсутня;
Глуховецька селищна рада Хмільницького району Вінницької області, що знаходиться за адресою: 22130, Вінницька обл., с-ще. Глухівці, вул. Шкільна, буд. 41,
Код ЄДРПОУ: 04328200, наявний електронний кабінет в підсистемі ЄСІТС, Засоби зв`язку: Електрона пошта:inbox@gluhoveka-gromada.gov.ua

Суддя Жанна ДЕМ`ЯНОВА