КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Унікальний номер справи № 759/6980/25 Головуючий у суді першої інстанції - Ул`яновська О.В. Апеляційне провадження № 22-ц/824/8793/2026 Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2026 року Київський апеляційний суд у складі:
суддя-доповідач Нежура В.А.,
судді Верланов С.М., Невідома Т.О., 
секретар Романович Ю.М.
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 18 грудня 2025 року, на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 25 лютого 2026 року про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню та на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 25 лютого 2026 року про відмову у роз`ясненні судового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Сервісний центр морського та річкового транспорту» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, 
В С Т А Н О В И В:

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ДП «Сервісний центр морського та річкового транспорту», у якому просила суд стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі у розмірі 312 401,70 грн, середню заробітну плату за час вимушеного прогулу в межах місячного платежу, яке підлягало негайному виконанню при поновленні на роботі у розмірі 22 469,73 грн.
Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 18 грудня 2025 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ДП «Сервісний центр морського та річкового транспорту» (ДП «Моррічсервіс») на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду за період з 13.08.2024 по 20.05.2025 в розмірі 145 690,83 грн.
Стягнуто з ДП «Сервісний центр морського та річкового транспорту» (ДП «Моррічсервіс») на користь держави судовий збір в розмірі 1456,91 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
12.02.2026 представник ДП «Сервісний центр морського та річкового транспорту» звернувся до суду із заявою, в якій просив суд визнати виконавчий лист від 11.02.2026 по справі №759/15840/25 таким, що не підлягає виконанню повністю у зв`язку з добровільним виконанням рішення суду.
Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 25 лютого 2026 року заяву задоволено.
Визнано виконавчий лист від 11.02.2026 по справі №759/15840/25 таким, що не підлягає виконанню.
18.02.2026 ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про роз`яснення судового рішення.
Просила суд роз`яснити рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18.12.2025 у справі №759/15840/25 про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі у частині суми, яка підлягає стягненню з боржника.
Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 25 лютого 2026 року у задоволенні заяви відмовлено.
Не погодившись із вказаними рішенням та ухвалами суду,  ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом матеріальних норм права, просить: 
змінити резолютивну частину рішення Святошинського районного суду міста Києва від 18 грудня 2025 року в частині стягнення середнього заробітку, вказавши «Стягнути з ДП «Сервісний центр морського та річкового транспорту» (ДП «Моррічсервіс») на користь ОСОБА_1  середній заробіток за час затримки виконання рішення суду за період з 13.08.2024 по 20.05.2025 в розмірі 145 690,83 грн без утримання з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів»;
скасувати ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 25 лютого 2026 року про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви;
скасувати ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 25 лютого 2026 року про відмову у роз`ясненні судового рішення та ухвалити постанову, якою задовольнити вимоги заяви.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не зазначив у рішенні, що середній заробіток підлягає стягненню без утримання з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів.
Вказує, що ДП «Моррічсервіс» добровільно сплатив на її рахунок 112 181,94 грн, тобто, виконав рішення частково.
Зазначає, що суд безпідставно визнав виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню.
Стверджує, що суд необґрунтовано відмовив у роз`ясненні рішення, оскільки спір щодо суми, яка підлягає стягненню з боржника, не вирішено.
У відзиві на апеляційну скаргу представниця відповідача Кудлінська К.О. проти задоволення апеляційної скарги заперечила. Вказує, що рішення суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.
У судовому засіданні в апеляційному суді взяла участь позивачка ОСОБА_1 , яка підтримала апеляційну скаргу, просила задовольнити її з викладених підстав. Представниця відповідача Кудлінська К.О. у судовому засіданні просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з таких підстав. 
Встановлено, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 11.07.2023 у справі №759/3048/23 поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу організаційно-правового забезпечення Служби правового забезпечення Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків. Рішення суду в частині поновлення на посаді та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу в межах місячного платежу допущено до негайного виконання.
На виконання вказаного рішення суду 29.09.2023 видано виконавчий лист.
Постановою головного державного виконавця Подільського ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у виконавчому провадженні №72937833 від 30.05.2025 встановлено, що рішення Святошинського районного суду м. Києва у справі №759/3048/23 в частині поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу в межах місячного платежу виконано повно та фактично, виконавче провадження закінчено (а.с. 32).
Наказом ДП «Сервісний центр морського та річкового транспорту» №33-ос від 14.05.2025 на виконання рішення Святошинського районного суду м. Києва від 11.07.2023 у справі №759/3048/23, скасовано наказ Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків №04/к від 18.01.2023 «Про звільнення ОСОБА_1 ». Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника сектору юридичної роботи (а.с. 7).
Наказом ДП «Сервісний центр морського та річкового транспорту» №36-ос від 22.05.2025 звільнено ОСОБА_1 за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 8).
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 12.08.2024, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 12.02.2025 у справі №759/11295/24 стягнуто з Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду за період з 11.07.2023 по 12.08.2024 в розмірі 208 026,21 грн (а.с. 42-48).
Частково задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що рішення Святошинського районного суду м. Києва від 11.07.2023 в частині негайного поновлення ОСОБА_1 на роботі не виконувалося тривалий час. Оскільки 21.05.2025 позивачці стало відомо про наказ про поновлення на роботі, суд дійшов висновку, що із відповідача на її користь підлягає стягненню середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі за період з 13.08.2024 по 20.05.2025.
Сторони не заперечували вказаних обставин та висновків суду у ході апеляційного перегляду справи.
Обґрунтовуючи вимоги своєї апеляційної скарги, позивачка стверджувала, що суд першої інстанції не зазначив у рішенні, що середній заробіток підлягає стягненню без утримання з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів, що спричинило фактичну виплату позивачці середнього заробітку у сумі меншій, ніж визначено судовим рішенням.
Встановлено, що кількість робочих днів за період з 13.08.2024 по 20.05.2025 становить 201 робочий день.
Розмір середньоденного заробітку позивача встановлений постановою Київського апеляційного суду від 24.04.2024 у справі № 759/3048/23 та становить 724,83 грн.
Аналогічний розрахунок наводить позивачка у своїй позовній заяві. Розрахунок виконаний на підставі довідки про суми нарахованого доходу за 2022 рік та не заперечується відповідачем.
За таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку, з Державного підприємства «Сервісний центр морського та річкового транспорту» підлягає стягненню середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі за період з 13.08.2024 по 20.05.2025 в розмірі 145 690,83 (201 * 724,83) грн.
Колегія суддів не встановила підстав для зміни чи скасування рішення суду.
Разом з цим, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив позивачці у роз`ясненні судового рішення.
Так, відповідно до положень статті 271 ЦПК України за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення.
У частині другій наведеної норми передбачено, що подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання.
Як свідчить тлумачення частин першої та другої статті 271 ЦПК України роз`яснення рішення суду можливе тоді, коли воно є незрозумілим, і це ускладнює його реалізацію. При здійсненні роз`яснення судового рішення, суд викладає більш повно і зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін до рішення по суті і не торкаючись тих питань, які не були предметом судового розгляду. Якщо фактично порушується питання про зміну рішення, або про внесення до нього нових даних, або про роз`яснення мотивів прийняття рішення, або фактично про встановлення чи зміну способу і порядку виконання рішення, суд відмовляє в роз`ясненні рішення.
При цьому не підлягають роз`ясненню судові рішення, ухвалені судом у межах наданих йому повноважень з процесуальних питань, які вказують на вчинення тієї чи іншої процесуальної дії.
В ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі №904/2526/18 (провадження № 12-272гс18) зазначено, що «роз`яснення судового рішення - це засіб виправлення недоліків судового акту, який полягає в усунення неясності судового документа. Тобто йдеться про викладення судового рішення у більш ясній і зрозумілій формі. Необхідність такого роз`яснення випливає з обставин неоднозначного розуміння рішення суду з метою його виконання. Здійснюючи роз`яснення судового рішення, суд викладає більш повно і зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін до рішення по суті і не торкаючись тих питань, які не були предметом судового розгляду. Якщо фактично порушуються питання про зміну рішення, або про внесення до нього нових даних, або про роз`яснення мотивів прийняття рішення, або фактично про встановлення чи зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд відмовляє в роз`ясненні рішення. Частиною другою статті 245 ГПК України встановлено, що подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання».
В ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 06 жовтня 2020 року у справі № 233/3676/19 (провадження № 14-65цс20) вказано, що «необхідність роз`яснення судового рішення може бути зумовлена його нечіткістю в резолютивній частині, коли воно є неясним та незрозумілим для осіб, стосовно яких воно ухвалене, або які будуть здійснювати його виконання. Тобто це стосується випадків, коли рішення містить положення, які викликають суперечки щодо його розуміння та під час його виконання. Отже, в ухвалі про роз`яснення судового рішення суд викладає більш повно та зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не змінюючи при цьому суті рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Водночас суд, роз`яснюючи рішення, не вносить зміни в існуюче рішення».
Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що незрозумілим є рішення суду, в якому припускається декілька варіантів тлумачення. Отже, приводом для роз`яснення рішення суду є утруднення чи неможливість його виконання.
Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз`яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз`ясненні рішення.
Отже, роз`ясненню підлягають лише ті судові рішення, які набрали законної сили та які підлягають виконанню у випадку, якщо вони не виконані або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання.
Як убачається зі змісту заяви, позивачка просила суд роз`яснити судове рішення щодо оподаткування середнього заробітку, стягнутого судом на її користь.
При визначенні розміру середнього заробітку суд має керуватися постановою Кабінету Міністрів України від 05 лютого 1995 року № 100.
Відповідно до пункту 3 розділу ІІІ цієї Постанови при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді.
Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів. 
Крім того, відрахування податків і обов`язкових платежів із середнього заробітку за час вимушеного прогулу не погіршує становище працівника, якого поновлено на роботі, оскільки за цей період, у разі перебування на посаді, працівник отримував би заробітну плату, із якої також відраховувались би податки і збори.
Такі висновки викладено у постанові Верховного Суду від 18 липня 2018 року по справі 359/10023/16-ц.
Разом з цим, як видно із наведених позивачкою розрахунків, з якими погодився суд, розмір середньоденної заробітної плати визначено з відрахуванням утриманого ПДФО, тобто, вже зменшено розмір нарахованої заробітної плати на суму податку.
За таких обставин колегія суддів вважає, що відрахування роботодавцем податків із стягнутої судом суми середнього заробітку у ході виконання рішення у даній справі є повторним, тому призведе до порушення прав позивачки та безпідставного зменшення належних їй до виплати коштів.
За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що заява ОСОБА_1 про роз`яснення судового рішення підлягає задоволенню, вказавши, що стягнута судом з ДП «Сервісний центр морського та річкового транспорту» на користь  ОСОБА_1 сума середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі визначена з урахуванням податків та обов`язкових платежів.
У зв`язку з викладеним скасуванню підлягає також ухвала суду про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
Так, відповідно до частин 1, 2 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Задовольняючи заяву відповідача, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що матеріали справи містять докази, що у боржника ДП «Сервісний центр морського та річкового транспорту» відсутній обов`язок з виконання зобов`язання у зв`язку з його добровільним виконанням.
11.02.2026 по справі №759/15840/25 видано виконавчий лист за рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 18.12.2025.
Як видно із наданою відповідачем платіжної інструкції, ДП «Сервісний центр морського та річкового транспорту» 15.01.2026 сплатило ОСОБА_1 112 181,94 грн середнього заробітку за період з 19.08.2024 по 20.05.2025 на виконання рішення суду по справі №759/15840/25.
Однак, рішенням суду по справі було стягнуто середній заробіток за час затримки виконання рішення суду за період з 13.08.2024 по 20.05.2025 в розмірі 145 690,83 грн і, як встановлено судом, вказана сума була розрахована з вирахуванням податків та обов`язкових платежів.
Отже, рішення суду не було виконане відповідачем у повному обсязі, тому підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відсутні.
Перевіряючи законність та обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів доходить висновку про необхідність скасування оскаржуваних ухвал суду та ухвалення нового судового рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 про роз`яснення судового рішення та відмову у задоволенні заяви ДП «Сервісний центр морського та річкового транспорту» про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Рішення суду слід залишити без змін.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 18 грудня 2025 року залишити без змін
Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 25 лютого 2026 року про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню та ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 25 лютого 2026 року про відмову у роз`ясненні судового рішення - скасувати, ухвалити нове судове рішення.
Заяву ОСОБА_1 про роз`яснення судового рішення задовольнити.
Роз`яснити рішення Святошинського районного суду міста Києва від 18 грудня 2025 року, вказавши, що стягнута судом із Державного підприємства «Сервісний центр морського та річкового транспорту» на користь ОСОБА_1 сума середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі визначена з урахуванням податків та обов`язкових платежів.
У задоволенні заяви Державного підприємства «Сервісний центр морського та річкового транспорту» про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконаннювідмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України. 
Повний текст складено 31 липня 2026 року.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді С.М. Верланов

Т.О. Невідома