ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2026 року 
м. Київ

справа №160/23634/25
адміністративне провадження №К/990/15416/26 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Стеценка С.Г.,
суддів: Тацій Л.В., Шевцової Н.В.,
розглянувши в письмовому провадженні в касаційному порядку адміністративну справу №160/23634/25
за позовом  ОСОБА_1 
до Міністерства оборони України
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії
за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 17.03.2026 (колегія у складі: головуючого судді Семененка Я.В., суддів: Добродняк І.Ю.,Суховарова А.В.), -
В С Т А Н О В И В:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
ВСТУП
Ключовим питанням у цій справі є визначення правомірності відмови у призначенні одноразової грошової допомоги членам сім`ї загиблого військовослужбовця у зв`язку з виявленням алкоголю в його організмі.
Короткий зміст позовних вимог
1. В серпні 2025 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України (далі - відповідач, МОУ), в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення МОУ, оформлене протоколом засідання комісії МОУ з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 04.07.2025 року №63/в про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги;
- зобов`язати МОУ прийняти рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку з загибеллю (смертю) батька військовослужбовця ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 ).
2. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що ОСОБА_2 02.03.2022 був мобілізований до ЗСУ та проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 помер; причиною смерті визначено серцево-судинну недостатність, кардіоміопатія дилатаційна. 25.07.2024 військово - лікарська комісія (далі - ВЛК) встановила зв`язок смерті з проходженням військової служби. Відповідно до пункту 5.2 акту службового розслідування від 23.03.2024, «Смерть військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_2 вважати такою, що сталася під час проходження ним військової служби, смерть непов`язана з учиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення та не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження». 14.02.2025 ОСОБА_1 подав заяву до ІНФОРМАЦІЯ_2 про отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю батька ОСОБА_2 . Проте, 04.07.2025 у виплаті відмовлено через нібито настання смерті ОСОБА_2 від гострого отруєння етиловим спиртом. 
Позивач вважає відмову протиправною, оскільки смерть настала внаслідок загального захворювання.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
3. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.12.2025 адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Міністерства оборони України, оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 04.07.2025 №63/в про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги.
Зобов`язано Міністерство оборони України повторно розглянути заяву про призначення та виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку з загибеллю (смертю) батька - військовослужбовця ОСОБА_2 , з урахуванням висновків суду, що викладені у цьому рішенні.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
4. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відмова МОУ у призначенні одноразової грошової допомоги є протиправною, оскільки відповідач неправильно застосував положення статті 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ в редакції на час виникнення спірних правовідносин) без встановлення причинно - наслідкового зв`язку між станом алкогольного сп`яніння військовослужбовця та його смертю. Сам по собі факт перебування особи у стані алкогольного сп`яніння на момент смерті не є достатньою підставою для відмови у виплаті, якщо не доведено, що саме такі дії спричинили настання смерті.
Крім того, суд першої інстанції дійшов до висновку, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірність прийнятого рішення, не надав доказів вчинення загиблим активних дій у стані алкогольного сп`яніння, які б безпосередньо спричинили його загибель, а також не підтвердив факту вчинення адміністративного правопорушення.
Щодо вимог про призначення та виплату одноразової грошової допомоги суд зазначив, що зобов`язання судом відповідача призначити та виплатити одноразову грошову допомогу позивачу у зв`язку зі смертю військовослужбовця можливе лише за умови встановлення судом відсутності інших передбачених законом підстав для відмови у її призначенні та виплаті. Водночас суд не уповноважений самостійно перевіряти наявність чи відсутність усіх таких підстав, якщо відповідач відповідної перевірки не здійснив, оскільки це не входить до предмета судової перевірки у цій справі. За таких обставин зобов`язання відповідача призначити та виплатити одноразову грошову допомогу без перевірки усіх передбачених законом підстав для відмови у її виплаті було б передчасним.
5. Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 17.03.2026 рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.12.2025 скасовано та ухвалено нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
6. Своє рішення апеляційний суд обґрунтував тим, що ОСОБА_2 вчинив дії, які в сукупності призвели до його смерті внаслідок отруєння етиловим спиртом. Таким чином, у спірному випадку встановлено обставини, що згідно з положеннями підпункту «б» пункту 1 статті 16-4 Закону №2011-ХІІ є підставою для відмови позивачу у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, а тому рішення Комісії МОУ з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум , оформлене протоколом від 04.07.2025 №63/в, є правомірним.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
7. Не погодившись із рішенням суду апеляційної інстанції, ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 17.03.2026, та залишити в силі рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.12.2026.
8. Обґрунтовуючи касаційну скаргу скаржник зазначає про те, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.
ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
9. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, визначено склад колегії суддів: головуючий суддя: Стеценко С.Г., судді: Тацій Л.В., Шевцова Н.В.
10. Ухвалою Верховного Суду від 27.04.2026 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 17.03.2026.
11. Відповідач у поданому до Верховного Суду відзиві на касаційну скаргу проти доводів та вимог останньої заперечив, вважаючи їх безпідставними й такими, що не підлягають задоволенню.
12. Ухвалою Верховного Суду від 18.08.2026 справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
13. Як убачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, ОСОБА_2 було призвано по мобілізації на військову службу до Збройних Сил України, згідно з Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» від 25.02.2022 №69/2022 та направлено для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 (далі - ВЧ НОМЕР_1 ).
14. Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 помер.
15. Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_1 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 .
16. 14.02.2025 ОСОБА_1 подав заяву до ІНФОРМАЦІЯ_2 про отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю батька ОСОБА_2 .
17. Згідно з Витягом з протоколу засідання комісії МОУ з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 04.07.2025 №63/в, відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги батьку, матері та сину померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, солдата ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ).
18. В обґрунтування відмови зазначено, що згідно з листом Комунального закладу «Дніпропетровське обласне бюро судово - медичної експертизи» від 14.02.2024, під час дослідження крові та сечі від трупа ОСОБА_2 виявлено етиловий спирт у концентрації 4,81‰ в крові та більше 6,0‰ відповідно в сечі. Смерть ОСОБА_2 настала від гострого отруєння етиловим спиртом. Згідно зі статтею 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ в редакції на час виникнення спірних правовідносин) призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть) військовослужбовця є наслідком вчинення дій в стані алкогольного сп`яніння.
19. Вважаючи оскаржуване рішення незаконним, позивач звернувся до суду з цим позовом.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
20. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
21. Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
22. Згідно з частиною 5 статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
23. Верховний Суд враховує, що право на соціальний захист має також міжнародно-правовий вимір. Відповідно до статті 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права від 16 грудня 1966 року (International Covenant on Economic, Social and Cultural Rights) держави-учасниці визнають право кожної людини на соціальне забезпечення, включаючи соціальне страхування. Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996, ETS №163 (European Social Charter (revised)), у частині I проголошує, зокрема, право працівників та осіб, які перебувають на їхньому утриманні, на соціальне забезпечення (пункт 12), а також право сім`ї як головного осередку суспільства на належний соціальний, правовий та економічний захист (п.16). Україна ратифікувала цю Хартію Законом України від 14.09.2006 №137-V та взяла на себе зобов`язання, зокрема, за частиною І та пунктами 3, 4 статті 12 і статтею 16 частини II Хартії. З огляду на це положення національного законодавства, які встановлюють обмеження доступу до гарантованої державою соціальної виплати, мають застосовуватися лише за наявності належних і достатніх доказів передбаченої законом підстави для відмови.
24. Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ в редакції на час виникнення спірних правовідносин)
25. Водночас основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначені Законом №2011-ХІІ, у статті 1 якого, зокрема, встановлено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
26. Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 3 Закону №2011-ХІІ його дія поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.
27. Відповідно до статті 41 Закону №2232-ХІІ виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом №2011-XII.
28. Згідно із частинами 1, 2 статті 16 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби.
29. Статтею 16-1 Закону №2011-ХІІ (у редакції, чинній на час смерті військовослужбовця) передбачено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).
30. Пунктами 1, 2, 3 частини 2 статті 16 Закону №2011-ХІІ передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі:
1) загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби;
2) смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби;
3) загибелі (смерті) військовозобов`язаного або резервіста, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що настала під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві.
31. За змістом частини 1 статті 16-2 Закону №2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі:
а) 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпункті 1 пункту 2 статті 16 цього Закону;
500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпунктах 2-3 пункту 2 статті 16 цього Закону;
б) 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).
32. Відповідно до статті 16-3 вищезазначеного Закону одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.
33. Згідно статті 16-4 Закону №2011-ХІІ призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком:
а) вчинення ним кримінального або адміністративного правопорушення;
б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння;
в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом);
г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.
34. Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 (далі - Порядок №975 в редакції на час виникнення спірних правовідносин).
35. Відповідно до пункту 3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є:
у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть;
у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
36. Пунктом 4 Порядку №975 передбачено, що одноразова грошова допомога призначається у разі:
1) загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби;
2) смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних із проходженням військової служби;
3) загибелі (смерті) військовозобов`язаного або резервіста, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що настала під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві.
37. Одноразова грошова допомога призначається і виплачується рівними частинами членам сім`ї, батькам та утриманцям загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста:
у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, передбачених підпунктом 1 пункту 4 цього Порядку, - у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому настала загибель (смерть);
у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, передбачених підпунктами 2 і 3 пункту 4 цього Порядку, - у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому настала загибель (смерть) (пункт 5 Порядку №975).
38. Призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).
39. Керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.
40. Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.
41. Призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного чи резервіста є наслідком:
вчинення ним кримінального або адміністративного правопорушення;
вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння;
навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом);
подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги (пункти 12, 23, 29 Порядку №975).
42. З огляду на вищевказані положення, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті) військовослужбовця є гарантованою державою виплатою, яка виплачується у встановлених законом випадках.
43. Разом з тим, така виплата не здійснюється, якщо загибель (смерть) є наслідком вчинення військовослужбовцем кримінального або адміністративного правопорушення, дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або у разі навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом).
44. Крім того, колегія суддів вказує, що встановлений пунктом 10 Порядку №975 обов`язок членів сім`ї, батьків та утриманців загиблого (померлого) військовослужбовця подати необхідний перелік документів при зверненні за призначенням одноразової грошової допомоги є обов`язковою умовою для призначення такої допомоги і ґрунтується на необхідності перевірки уповноваженим органом відсутності обмежень, встановлених у статті 16-4 Закону №2011-XII (зокрема, коли смерть є наслідком вчинення особою дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю), за наявності яких члени сім`ї померлого, батьки, утриманці позбавляються права на отримання одноразової грошової допомоги.
Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах від 26.06.2018 у справі №487/4401/16-а, від 12.07.2019 у справі №0840/2850/18, від 27.05.2021 у справі №520/9807/2020 та від 18.03.2024 у справі №120/13997/21-а.
45. З огляду на це, колегія суддів зазначає, що відомості, які зазначені зокрема, у постанові військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку смерті військовослужбовця та інші документи, що свідчать про причини та обставини смерті військовослужбовця, мають важливе значення і є вирішальними для органу, що приймає рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги, на якого покладено обов`язок перевірити, чи не настала смерть військовослужбовця за обставин, що виключають можливість призначення та виплати одноразової грошової допомоги, перелік яких визначений у статті 16-4 Закону №2011-XII.
46. При цьому передбачене підпунктом «б» частини 1 статті 16-4 Закону №2011-ХІІ та пунктом 29 Порядку №975 обмеження права на отримання одноразової грошової допомоги пов`язане не з формальним встановленням стану алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння у військовослужбовця, а з доведеністю того, що смерть настала саме як наслідок поведінки особи у такому стані.
47. Тому для застосування зазначених положень вирішальне значення має встановлення об`єктивного причинно-наслідкового зв`язку між станом сп`яніння, поведінкою військовослужбовця та настанням смерті, що повинно підтверджуватися належними та допустимими доказами у їх сукупності.
48. Сам по собі факт перебування особи у стані алкогольного сп`яніння на момент смерті без встановлення причинно-наслідкового зв`язку між таким станом, конкретними діями особи та настанням смерті не є достатньою та самостійною підставою для відмови у призначенні одноразової грошової допомоги.
49. Інше тлумачення означало б розширення встановлених законом обмежень права на соціальний захист членів сім`ї військовослужбовця та суперечило б принципу правової визначеності.
Така правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 11.04.2018 у справі №802/1869/17-а, від 04.03.2020 у справі №813/2071/17, від 12.11.2020 у справі №186/1129/16-а, від 15.06.2022 у справі №826/4813/18, від 29.06.2022 у справі №640/6477/19 та від 09.09.2025 у справі №240/5502/24.
50. Такий підхід узгоджується з принципом правової визначеності як складовою верховенства права. У Доповіді Європейської комісії «За демократію через право» (Венеційської комісії) «Верховенство права», CDL-AD(2011)003rev, схваленій на 86-му пленарному засіданні 25- 26.03.2011 (Report on the Rule of Law), зазначено, що принцип правової визначеності вимагає передбачуваного та послідовного застосування правових норм, а також їх достатньої чіткості й точності з метою забезпечення передбачуваності правовідносин (пункти 44, 46). Тому обмеження права на одноразову грошову допомогу не можуть застосовуватися розширено або на підставі припущення про причинний зв`язок між станом алкогольного сп`яніння та смертю військовослужбовця.
51. Як встановлено матеріалами справи, ОСОБА_2 з 02.03.2022 проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_1 на посаді стрільця - санітара 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 8 механізованої роти НОМЕР_4 механізованого батальйону, у званні солдат.
52. 02.05.2022 під час виконання бойового завдання ОСОБА_2 отримав поранення, що виразилось в отриманні травми хребта. У зв`язку із цим проходив лікування у різних установах охорони здоров`я. За результатами проходження ВЛК військовою частиною НОМЕР_5 (далі - ВЧ НОМЕР_5 ) складено свідоцтво про хворобу №12722 від 30.11.2023, на підставі якого затверджено відповідну постанову ВЛК від 30.11.2023. ОСОБА_2 має захворювання: остеохондроз, спондильоз поперекового відділу хребта, ускладнений килами дисків L4-L5, L5-S1 з відносним стенозуванням хребтового каналу на рівнях L4-L5, L5-S1, радикулопвтією L5 корінця ліворуч з вираженим вертеброгенним больовим синдромом з тривалим перебігом, помірним порушеннями функцій хребта і ходи лікований оперативно. Захворювання пов`язане з проходженням служби.
53. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_6 від 11.12.2023, виданим Нікопольським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса).
54. Суди встановили, що відповідно до висновку судово - медичного експерта №595 від 11.12.2023, складеного Комунальним закладом «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» Дніпропетровської обласної ради, смерть ОСОБА_2 настала внаслідок: «захворювання - 1, І. Хвороба (патологічні стани), що призвели до смерті: а) серцево - судинна недостатність, б) кардіопатія дилатаційна.».
55. Крім того, витягом з протоколу засідання штатної 20 Регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця від 25.07.2024 №2831 встановлено, що захворювання ОСОБА_2 - «серцево - судинна недостатність, кардіопатія дилатаційна», яке стало причиною смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , пов`язане з проходженням військової служби.
56. Водночас під час судово-токсикологічного дослідження у крові з трупа ОСОБА_2 виявлено етиловий спирт у концентрації 4,81‰, у сечі більше 6,0‰.
57. Разом із тим, ані висновок судово-медичного експерта №595, ані акт службового розслідування, ані наказ командира військової частини, ані протокол військово-лікарської комісії не містять висновку про те, що безпосередньою причиною смерті ОСОБА_2 стало алкогольне сп`яніння або дії, вчинені ним у такому стані.
58. Також матеріали справи не містять доказів того, що перебування ОСОБА_2 у стані алкогольного сп`яніння перебувало у причинно-наслідковому зв`язку з настанням його смерті, а також доказів вчинення ним дій чи поведінки у такому стані, які безпосередньо спричинили його смерть.
59. Так само відсутні докази притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за статтею 172-20 Кодексу України про адміністративне правопорушення (далі - КупАП) або встановлення у визначеному законом порядку факту вчинення ним адміністративного правопорушення, яке перебувало б у причинному зв`язку з настанням смерті.
60. За таких обставин суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували наявність передбачених статтею 16-4 Закону №2011-ХІІ підстав для відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги.
61. Скасовуючи рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції неправильно застосував положення пункту «б» частини 1 статті 16-4 Закону №2011-ХІІ, та дійшов помилкового висновку зазначаючи, що сам факт перебування військовослужбовця у стані алкогольного сп`яніння на момент загибелі є достатньою та самостійною підставою для відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги.
62. Верховний Суд не погоджується з зазначеним вище, оскільки вказані висновки ґрунтуються на помилковому тлумаченні положень пункту «б» частини 1 статті 16-4 Закону №2011-ХІІ та фактично зводяться до ототожнення самого факту перебування військовослужбовця у стані алкогольного сп`яніння з наявністю передбачених законом підстав для відмови у призначенні одноразової грошової допомоги.
63. Так, відповідно до пункту «б» частини 1 статті 16-4 Закону №2011-ХІІ та пункту 29 Порядку №975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються у разі, якщо смерть військовослужбовця є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння.
64. Верховний Суд вважає, що положення статті 16-4 Закону №2011-ХІІ та пункту 29 Порядку №975 слід застосовувати з урахуванням того, що одноразова грошова допомога є гарантованою державою соціальною виплатою членам сім`ї загиблого або померлого військовослужбовця, а тому обмеження права на її отримання мають тлумачитися не розширено, а відповідно до їхньої мети та за умови встановлення всіх юридично значущих обставин. Сам факт виявлення в організмі військовослужбовця етилового спирту не є самостійною та автоматичною підставою для відмови у призначенні одноразової грошової допомоги.
65. Юридичне значення для вирішення спору має не сам стан алкогольного сп`яніння, а наявність причинно-наслідкового зв`язку між таким станом, конкретними діями самого військовослужбовця та настанням його смерті. Такий причинний зв`язок не може презюмуватися лише з огляду на показник концентрації алкоголю в крові або інших біологічних рідинах на момент смерті, оскільки останній має бути встановлений на підставі належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів у їх сукупності. 
Аналогічні правові підходи є сталими та неодноразово застосованими Верховним Судом, зокрема, у постановах від 04.03.2020 у справі №813/2071/17, від 12.11.2020 у справі №186/1129/16-а, від 29.06.2022 у справі №640/6477/19, від 09.09.2025 у справі №240/5502/24.
66. З урахуванням наведеного Суд застосовує статтю 16-4 Закону №2011-ХІІ у взаємозв`язку із загальними положеннями статті 16 цього Закону та виходить з того, що відмова у призначенні одноразової грошової допомоги є правомірною лише тоді, коли компетентним органом встановлено, що смерть військовослужбовця перебуває у прямому причинному зв`язку з його діями у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або з безпосереднім медичним впливом такого стану на організм.
67. Таким чином, Суд вказує, що передбачене статтею 16-4 Закону №2011-ХІІ та пунктом 29 Порядку №975 обмеження може застосовуватися у двох видах фактичних обставин. Перший випадок стосується ситуацій, коли смерть настала внаслідок активних дій (поведінки) самого військовослужбовця у стані сп`яніння, зокрема самовільного залишення місця служби, вчинення небезпечних дій під впливом алкоголю або іншої поведінки, яка у причинному зв`язку призвела до смерті. У такому разі необхідно встановити факт перебування особи у стані сп`яніння, конкретні дії, вчинені у такому стані, та причинний зв`язок між цими діями і смертю. Такий підхід застосовано Верховним Судом у постановах від 22.05.2018 у справі №760/9519/17 та від 18.08.2022 у справі №640/14940/19.
Другий випадок охоплює ситуації, коли смерть є безпосереднім наслідком алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або патологічного стану, прямо зумовленого таким впливом на організм, зокрема гострого алкогольного або наркотичного отруєння, алкогольної коми або інших безпосередніх медичних наслідків вживання відповідних речовин. Для відмови у призначенні допомоги у такому разі має бути підтверджено належними та допустимими доказами, що саме вживання відповідних речовин чи наслідки зазначених дій стали безпосередньою медичною причиною смерті. 
Такий підхід узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 18.03.2024 у справі №120/13997/21-а.
68. Водночас у випадках, коли смерть військовослужбовця настала внаслідок протиправних дій іншої особи, порушення іншою особою правил поводження зі зброєю, пострілу іншого військовослужбовця, бойового ураження в зоні бойових дій або інших незалежних від самого військовослужбовця обставин, то сам по собі факт перебування загиблого у стані сп`яніння не є достатнім для відмови у призначенні одноразової грошової допомоги. У такому разі необхідним є доведення Міністерством оборони України того, що саме поведінка загиблого перебувала у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті та була її юридично значущою причиною, а не лише супутньою обставиною відповідної події.
69. При цьому наявність у Збройних Силах України особливого режиму військової дисципліни та заборона вживання алкоголю під час проходження військової служби не усувають необхідності застосування саме тих юридичних критеріїв, які визначені статтею 16-4 Закону №2011-ХІІ. Порушення військової дисципліни, пов`язане з уживанням алкоголю або інших речовин, може бути підставою для відмови лише тоді, коли воно перебуває у причинному зв`язку зі смертю військовослужбовця. Такий підхід забезпечує баланс між дотриманням вимог військової дисципліни та недопущенням позбавлення членів сім`ї загиблого соціальної гарантії лише на підставі формального встановлення наявності алкоголю, наркотичних або токсичних речовин в організмі без доведення їх причинного зв`язку зі смертю.
70. Зазначений підхід ґрунтується на принципі справедливості, який у цій категорії спорів вимагає розмежування різних за своєю природою випадків смерті військовослужбовця. Смерть під час виконання військового обов`язку, внаслідок захворювання, пов`язаного зі службою, або протиправних дій іншої особи не може прирівнюватися до смерті, що настала внаслідок власної поведінки військовослужбовця у стані сп`яніння. Водночас висновок про те, що смерть стала наслідком такої поведінки, має ґрунтуватися не на суб`єктивній оцінці особи загиблого, а виключно на правовій оцінці належних і допустимих доказів.
Аналогічне розмежування фактичних моделей здійснено Верховним Судом у постанові від 18.08.2022 у справі №640/14940/19, у якій Суд відмежував справи, де смерть була наслідком власних дій особи у стані сп`яніння, від справ, де смерть настала внаслідок дій інших осіб або за відсутності доведеного причинного зв`язку з алкоголем.
71. В цьому контексті Верховний Суд застосовує положення статті 77 КАС України з урахуванням того, що у спорах про правомірність відмови у призначенні одноразової грошової допомоги обов`язок доведення правомірності свого рішення покладається на суб`єкта владних повноважень. Якщо МОУ посилається на статтю 16-4 Закону №2011-XII як на підставу для відмови, саме цей орган має довести наявність усіх обставин, які утворюють відповідну підставу для відмови залежно від фактичної підстави такої відмови: у разі посилання на активні дії військовослужбовця у стані сп`яніння - стан сп`яніння, конкретні дії військовослужбовця у такому стані, юридичну значущість цих дій для настання смерті та причинний зв`язок між такими діями і смертю; у разі посилання на стан алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або спричинений ним патологічний стан як безпосередню медичну причину смерті - факт відповідного стану та прямий медичний причинний зв`язок між ним і смертю.
72. Водночас такий підхід не означає покладення на МОУ безумовного обов`язку самостійно витребовувати документи, які заявник зобов`язаний подати для розгляду питання про призначення допомоги. Неподання необхідних документів може мати процесуальне значення для розгляду заяви, однак у разі прийняття рішення саме про відмову з підстав, передбачених статтею 16-4 Закону №2011-XII, суб`єкт владних повноважень повинен довести правомірність висновку про наявність відповідного виключення. 
Такий підхід узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 10.04.2019 у справі №822/220/18.
73. Наведений розподіл обов`язку доказування зумовлює необхідність оцінки не окремих доказів ізольовано, а всієї сукупності наявних доказів, які підтверджують або спростовують наявність причинного зв`язку між станом сп`яніння та смертю військовослужбовця. Саме тому висновок судово-медичної експертизи про концентрацію етилового спирту в крові або інших біологічних матеріалах є важливим доказом, однак сам по собі не є достатнім для твердження про наявність підстав для відмови у призначенні одноразової грошової допомоги, якщо з нього або з інших доказів у сукупності не вбачається причинний зв`язок між станом сп`яніння, діями військовослужбовця або прямою медичною причиною смерті та фактом настання смерті.
74. Зазначене узгоджується також із принципами адміністративної процедури, закріпленими у Законі України «Про адміністративну процедуру» від 17.02.2022 №2073-IX (далі - Закон №2073-IX в редакції на час виникнення спірних правовідносин). 
75. Відповідно до частин 1 та 2 статті 8 Закону №2073-IX адміністративний орган забезпечує належність та повноту з`ясування обставин справи, безпосередньо досліджує докази та інші матеріали справи, а також враховує всі обставини, що мають значення для її вирішення. 
76. Згідно з частиною 1 статті 15 Закону №2073-IX дії та вимоги особи є правомірними, доки інше не буде доведено під час розгляду та/або вирішення справи.
77. Частиною 1 статті 16 Закону №2073-IX визначено, що адміністративний орган зобов`язаний встановлювати обставини, що мають значення для вирішення справи, і за необхідності збирати для цього документи та інші докази з власної ініціативи.
78. Такий висновок підлягає оцінці у взаємозв`язку з іншими доказами, зокрема лікарським свідоцтвом про смерть, висновком ВЛК, актом службового або спеціального розслідування, наказом командира військової частини, матеріалами кримінального провадження, вироком суду або постановою про закриття кримінального провадження, показаннями свідків, обставинами виконання службового завдання та характером поведінки самого військовослужбовця.
Аналогічний підхід застосовано Верховним Судом у постанові від 04.03.2020 у справі №813/2071/17, де висновок експерта лише констатував стан сп`яніння, але не доводив причинного зв`язку між ним та смертю. Водночас у постанові від 18.08.2022 у справі №640/14940/19 Суд врахував саме сукупність доказів, які підтверджували причинний ланцюг між діями військовослужбовця у стані сп`яніння та настанням смерті.
79. Саме необхідність комплексної оцінки таких доказів зумовлює підвищені вимоги до мотивування рішення комісії МОУ про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги з підстав, передбачених статтею 16-4 Закону №2011-ХІІ. У такому рішенні має бути зазначено не лише факт виявлення алкоголю або посилання на висновок експерта, а й: які саме дії вчинив військовослужбовець; якими доказами це підтверджено; як саме ці дії спричинили смерть; чому інші встановлені причини смерті не спростовують причинного зв`язку між діями військовослужбовця та його смертю; чому смерть не є наслідком дій іншої особи, бойового ураження, нещасного випадку або іншого зовнішнього фактора. У випадку, коли відмова ґрунтується на твердженні про те, що алкогольне, наркотичне чи токсичне сп`яніння або його наслідки були безпосередньою медичною причиною смерті, рішення має містити посилання на конкретні медичні документи, які підтверджують такий прямий причинний зв`язок, та пояснення, чому встановлена медична причина смерті не є наслідком захворювання, поранення, бойового ураження або дій іншої особи.
80. Документи про причини та обставини смерті (акти службового або спеціального розслідування, довідки про обставини травми чи смерті, накази командирів, постанови ВЛК, матеріали кримінального провадження, вироки суду, постанови про закриття кримінального провадження, висновки судово-медичних експертиз тощо) мають містити інформацію, достатню для перевірки наявності або відсутності підстав, передбачених статтею 16-4 Закону №2011-ХІІ, і давати змогу встановити не лише медичний стан військовослужбовця, а й фактичний механізм події.
81. Водночас у постанові від 10.04.2019 у справі №822/220/18 Верховний Суд зазначив, що значення мають достовірні документи про причини та обставини одержання поранення, травми чи каліцтва, а неподання таких документів не створює для МОУ безумовного обов`язку самостійно їх витребовувати.
82. Таким чином, у спорах щодо призначення одноразової грошової допомоги членам сім`ї загиблого або померлого військовослужбовця за наявності алкоголю, наркотичних або токсичних речовин в організмі військовослужбовця сам факт їх виявлення не є достатньою підставою для відмови у призначенні та виплаті такої допомоги. Підставою для відмови за умови належного доказування може бути лише:
доведена сукупність таких обставин: перебування військовослужбовця у стані сп`яніння, вчинення ним у такому стані конкретних юридично значущих дій та причинний зв`язок між цими діями і смертю;
доведений прямий медичний причинний зв`язок між алкогольним, наркотичним або токсичним сп`янінням та його безпосередніми наслідками і смертю.
Разом з тим смерть військовослужбовця, яка настала під час виконання військового обов`язку, внаслідок бойового ураження, захворювання, пов`язаного зі службою, або протиправних дій іншої особи, не може вважатися такою, що підпадає під обмеження статті 16-4 Закону №2011-XII лише з огляду на виявлення алкоголю, наркотичних або токсичних речовин в організмі загиблого.
Такий висновок викладено у постановах Верховного Суду, викладеними від 20.03.2018 у справі №813/4502/17, від 11.04.2018 у справі №802/1869/17-а, від 22.05.2018 у справі №760/9519/17, від 04.03.2020 у справі №813/2071/17, від 12.11.2020 у справі №186/1129/16-а, від 29.06.2022 у справі №640/6477/19, від 18.08.2022 у справі №640/14940/19, від 18.03.2024 у справі №120/13997/21-а, від 09.09.2025 у справі №240/5502/24, від 15.05.2026 у справі №280/1655/25 та від 20.05.2026 у справі №520/18046/25.
83. Застосовуючи наведені правові підходи до спірних правовідносин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність у Міністерства оборони України передбачених законом підстав для відмови у призначенні одноразової грошової допомоги позивачам.
84. Матеріалами справи встановлено, що судово - медичним експертом Дніпропетровського обласного бюро судово - медичної експертизи лікарем Данилейченко С.С. видано лікарське свідоцтво про смерть від 11.12.2023 №595 в якому зазначено, що смерть ОСОБА_2 настала ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок захворювання, хвороба (патологічні стани), що призвели до смерті серцево - судинна недостатність, кардіопатія дилатаційна, а відповідно до пункту 5.2 акту службового розслідування від 23.03.2024 «Смерть військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_2 вважати такою, що сталася під час проходження ним військової служби, смерть не пов`язана з учиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення та не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження». Зазначене викладено у наказі командира ВЧ НОМЕР_1 від 23.03.2024 №2323 «Про результати службового розслідування». Протоколом військово-лікарської комісії від 25.07.2024 №2831 встановлено зв`язок захворювання, яке призвело до смерті, та причина смерті, пов`язані з проходженням військової служби. Водночас матеріали справи не містять належних, допустимих та достатніх доказів того, що смерть ОСОБА_2 настала саме внаслідок його дій у стані алкогольного сп`яніння або внаслідок безпосереднього патологічного впливу алкоголю на організм. Сам по собі факт виявлення етилового спирту у концентрації 4,81‰ у крові, та у сечі більше 6,00‰ без встановлення конкретного механізму настання смерті, причинного зв`язку між поведінкою військовослужбовця у стані сп`яніння та смертю або висновку про те, що саме алкогольне сп`яніння було безпосередньою медичною причиною смерті, не може вважатися достатньою підставою для застосування обмеження, передбаченого пунктом «б» частини 1 статті 16-4 Закону №2011-ХІІ.
85. За таких обставин колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про протиправність рішення МОУ про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги. 
86. Посилання відповідача на постанови Верховного Суду від 22.05.2018 у справі №760/9519/17, від 10.04.2019 у справі №822/220/18, від 26.11.2019 у справі №826/13904/15, від 06.04.2021 у справі №120/4628/18, від 18.05.2022 у справі №640/23247/19, від 18.08.2022 у справі №640/14940/19 є помилковими, оскільки фактичні обставини зазначених справ не є подібними до обставин цієї справи. У наведених справах судами було встановлено наявність безпосереднього причинного зв`язку між поведінкою військовослужбовця у стані сп`яніння та настанням смерті, тоді як у цій справі такий причинний зв`язок належними доказами не підтверджено.
87. Верховний Суд зазначає, що у спорах щодо призначення одноразової грошової допомоги необхідно розмежовувати дві групи юридичних обставин: по-перше, наявність передбаченого законом зв`язку смерті військовослужбовця з проходженням військової служби; по-друге, наявність або відсутність передбачених статтею 16-4 Закону №2011-ХІІ виключень із права на допомогу. Відсутність такого зв`язку є самостійною підставою для відмови, відмінною від підстав, визначених статтею 16-4 Закону №2011-ХІІ. Якщо ж зв`язок зі службою встановлено, компетентний орган зобов`язаний перевірити відсутність передбачених законом виключень, які, однак, не можуть застосовуватися формально або розширено.
88. З урахуванням наведеного Верховний Суд зазначає, що у випадках, коли суд встановив протиправність відмови у призначенні одноразової грошової допомоги, спосіб судового захисту має залежати від повноти встановлених обставин та меж дискреційних повноважень МОУ. Якщо всі юридичні передумови для призначення допомоги підтверджені, а підстави для відмови відсутні, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень призначити та виплатити допомогу. Якщо ж для ухвалення рішення необхідна додаткова оцінка документів, належним способом захисту є скасування протиправного рішення та зобов`язання повторно розглянути заяву з урахуванням правової оцінки суду. 
Такий підхід узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 31.01.2024 у справі №480/4122/22.
89. З огляду на встановлені у цій справі обставини та межі позовних вимог колегія суддів вважає обраний судом першої інстанції спосіб захисту належним та таким, що відповідає характеру спірних правовідносин.
90. Суд першої інстанції у цій справі перевіряв правомірність рішення МОУ про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги саме з підстав, передбачених підпунктом «б» частини 1 статті 16-4 Закону №2011-ХІІ, та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність належних і допустимих доказів причинно-наслідкового зв`язку між станом алкогольного сп`яніння військовослужбовця та настанням його смерті. Водночас предметом судового розгляду у цій справі не були питання повноти та належності поданих позивачем документів, їх відповідності вимогам Закону №2011-ХІІ та Порядку №975, а також інші обставини, які підлягають перевірці Міністерством оборони України під час вирішення питання про призначення та виплату одноразової грошової допомоги. За таких обставин Суд вважає належним обраний судом першої інстанції спосіб захисту у вигляді скасування протиправного рішення та зобов`язання МОУ повторно розглянути заяву позивача з урахуванням правової оцінки, наданої судом.
91. При повторному розгляді заяви МОУ зобов`язане врахувати правову оцінку суду першої інстанції та Верховного Суду щодо застосування пункту «б» частини 1 статті 16-4 Закону №2011-ХІІ, надати оцінку поданим документам та іншим обставинам, що підлягають перевірці під час вирішення питання про призначення одноразової грошової допомоги, і прийняти рішення відповідно до вимог законодавства.
92. Враховуючи наведене у сукупності, в контексті змісту встановлених фактичних обставин у цій справі, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову, тоді як судом апеляційної інстанції під час апеляційного перегляду справи неправильно застосовано відповідні норми матеріального права, що призвело до скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції.
93. За правилами частини 1 статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
94. Згідно статті 352 КАС України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
95. З урахуванням того, що висновок суду апеляційної інстанції є помилковим та відсутність підстав для направлення справи на новий судовий розгляд, постанова апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням у силі рішення суду першої інстанції.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 352, 355, 359 КАС України, Суд
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволити.
Постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 17.03.2026 скасувати, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.12.2025 залишити в силі.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді С.Г. Стеценко
Л.В. Тацій
Н.В. Шевцова