ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 липня 2026 року	справа № 380/3517/26	

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Кузана Р.І. розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, - 
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (місцезнаходження: 18000, м. Черкаси, вул. Смілянська, 23, код ЄДРПОУ 21366538), в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 24.09.2025 за № 134950026216 про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 16.09.2025, зарахувавши ОСОБА_1 до страхового стажу періоди навчання з 01 вересня 1980 року по 05 липня 1984 року у Львівському педагогічному училищі № 1 та часу догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 14.12.1988 по 31.05.1989 та з 21.11.1989 по 04.06.1990.
Обґрунтовуючи позовні вимоги посилається на таке. ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою щодо проведення перерахунку пенсії у зв`язку з наданими додатковими документами про стаж, набутий до 01.01.2004. Однак, розглянувши заяву за принципом екстериторіальності, Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області рішенням від 24.09.2025 № 134950026216 відмовило у проведенні перерахунку пенсії. Відмова мотивована тим, що в дипломі НОМЕР_2 від 05.07.1984 та в свідоцтвах про народження дітей вказано по батькові « ОСОБА_2 », що не відповідає паспортним даним позивача — « ОСОБА_3 ». Позивачка вважає вказане рішення відповідача протиправним та незаконним, оскільки факт навчання підтверджено архівною довідкою та записами у трудовій книжці, де наявне завірене виправлення описки, а тотожність по батькові підтверджена експертним висновком Українського бюро лінгвістичних експертиз. З цих підстав просить позов задовольнити.
Ухвалою судді від 09.03.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Сторони належним чином повідомлялися про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.
Відповідач станом на дату розгляду справи відзиву на позовну заяву не подав.
Частиною шостою статті 162 КАС України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. 
Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_3 .
Позивачка з 11.05.2025 отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Позивачка 16.09.2025 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою щодо проведення перерахунку пенсії у зв`язку з наданими додатковими документами про стаж, набутий до 01.01.2004.
За принципом екстериторіальності вказана заява була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області, яким прийнято рішення № 134950026216 від 24.09.2025 про відмову в перерахунку пенсії.
В обґрунтування підстави відмови у вказаному рішенні зазначено, що при розгляді документів встановлено невідповідність написання по батькові позивачки: у дипломі НОМЕР_2 від 05.07.1984 та свідоцтвах про народження дітей вказано « ОСОБА_2 », що не відповідає паспортним даним « ОСОБА_3 ». 
Відповідно до Свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 04.07.1987, виданого Відділом РАГС Городоцького райвиконкому Львівської області, у графі «Мати» вказано « ОСОБА_1 ». Також відповідно до Диплому серії НОМЕР_2 від 05.07.1984 року, виданого Львівським педагогічним училищем № 1, зазначено ім`я « ОСОБА_4 ».
Архівною довідкою ВСП «Педагогічний фаховий коледж ЛНУ ім. І. Франка» від 26.05.2025 № 41 підтверджується, що ОСОБА_5 дійсно навчалася на денній формі навчання у Львівському педагогічному училищі № 1 з 01.09.1980 (наказ про зарахування № 111) по 05.07.1984 (наказ про відрахування у зв`язку із закінченням повного курсу навчання № 190).
Згідно з експертним висновком Українського бюро лінгвістичних експертиз НАН України від 22.08.2025 № 056/1757-а, складеним за результатами науково-лінгвістичного дослідження, записи імені по батькові « ОСОБА_6 » (за паспортом) та « ОСОБА_7 » (у спірних документах), як і їхні російськомовні варіанти « ІНФОРМАЦІЯ_2 » / «НЕСТОРОВНА», є абсолютно ідентичними стосовно позивачки. Розбіжність в одну літеру («е» / «о») є наслідком паралельного функціонування орфографічного та розмовного варіантів одного й того самого імені.
Відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_5 від 15.08.1984, на титульній сторінці наявне завірене підписом та мокрою печаткою виправлення по батькові з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_3 » на підставі паспорта НОМЕР_3 , також міститься завірений запис про зміну дошлюбного прізвища « ОСОБА_9 » на « ОСОБА_10 ». Наявні записи щодо періоду навчання у Львівському педагогічному училищі № 1 з 1980 по 1984 роки. 
На підставі даних документів, не погоджуючись з рішенням відповідача щодо відмови у перерахунку пенсії, позивачка звернулася до суду з відповідним позовом.
При вирішенні спору суд керувався таким.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
У пункті 5 рішення № 8-рп/2005 від 11.10.2005 Конституційний Суд України зазначив, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист.
За приписами пунктів 1, 6 частини першої статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV.
За нормами частини першої статті 5 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Згідно з частиною першою статті 26 Закону № 1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу, визначеного законодавством.
Відповідно до частини першої статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісячно сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
При цьому, абзацом першим пункту 4 статті 24 Закону № 1058-IV встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.
У преамбулі Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII зазначено, що цей Закон відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.
Згідно з статтею 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Відповідно до статті 2 Закону № 1788-XII за цим Законом призначаються трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.
Згідно зі статтею 7 Закону № 1788-ХІІ звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.
За змістом положень статті 62 Закону № 1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно з п.п. 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Згідно з п. «ж» ч. 3 ст. 56 Закону № 1788-ХІІ час догляду за малолітніми дітьми встановлюється, зокрема, на підставі свідоцтва про народження.
За приписами пункту «д» частини третьої статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII та п. 8 Порядку № 637, до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі, що підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.
Згідно з пунктом «ж» частини третьої статті 56 Закону № 1788-XII, до стажу роботи зараховується час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку і встановлюється, зокрема, на підставі свідоцтва про народження.
Аналізуючи правові підстави для зарахування спірного періоду навчання, суд зазначає, що чинне на момент навчання позивачки законодавство пов`язувало зарахування періоду навчання до трудового стажу суто із самим фактом такого навчання у середньому спеціальному навчальному закладі. Як вбачається з матеріалів справи, факт навчання позивачки у Львівському педагогічному училищі № 1 підтверджується записом у трудовій книжці НОМЕР_5 та архівною довідкою Відокремленого структурного підрозділу «Педагогічний фаховий коледж ЛНУ ім. І. Франка» від 26.05.2025 № 41. 
Щодо зарахування періодів догляду за дитиною, суд керується тим, що право особи на врахування цих періодів є безумовним у разі підтвердження факту народження дитини та досягнення нею відповідного віку. Періоди догляду за дитиною позивачки підтверджуються свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 .
Суд дослідив, що на титульній сторінці трудової книжки позивача наявне належним чином завірене виправлення по батькові з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_3 » на підставі паспорта НОМЕР_3 . Крім того, згідно з Експертним висновком Українського бюро лінгвістичних експертиз НАН України від 22.08.2025 № 056/1757-а українські записи імені по батькові « ОСОБА_3 » та « ОСОБА_2 » у документах позивачки є ідентичними та виникли внаслідок фіксації орфографічного (Нестор) та розмовного (Нестер) варіантів одного імені.
При цьому, матеріали справи не містять посилань пенсійного органу на дефекти чи підробку самих записів у трудовій книжці чи архівній довідці. Наявність дрібних розбіжностей (в одну літеру) у написанні по батькові в дипломі та свідоцтві про народження, які виникли не з вини позивачки, не може бути підставою для позбавлення особи її конституційного права на пенсійне забезпечення. Формальні недоліки в оформленні первинних документів не повинні тягнути за собою негативних наслідків для застрахованої особи.
Суд наголошує, що призначення та перерахунок пенсії за віком є ключовим інструментом реалізації конституційного права громадян на соціальний захист. Держава гарантує особі право на врахування всіх належним чином підтверджених періодів її діяльності до страхового стажу, який безпосередньо впливає на розмір пенсійних виплат. Обмеження цього права через формальні, суто технічні невідповідності у написанні по батькові особи суперечить засадам правової визначеності та справедливості
Таким чином, відмова відповідача у врахуванні вищевказаних періодів навчання та догляду за дитиною до страхового стажу є безпідставною, а спірне рішення ГУ ПФУ в Черкаській області № 134950026216 від 24.09.2025 є протиправним та підлягає скасуванню.
Щодо вимог зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області здійснити перерахунок пенсії, суд вважає їх такими, що підлягають задоволенню частково, з огляду на таке.
Реалізація суб`єктами публічної адміністрації своїх повноважень, які є законодавчо визначеними, що випливає з положень частини другої статті 19 Конституції України, здійснюється в межах відповідної законної дискреції.
У свою чергу, під дискреційними повноваженнями слід розуміти надання органу або посадовій особі повноважень діяти на власний розсуд в межах закону. Зокрема, дискреційні повноваження полягають у тому, що суб`єкт владних повноважень може обирати у конкретній ситуації альтернативне рішення, яке є законним.
Дискреційні повноваження - це комплекс прав і зобов`язань представників влади як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення.
Обмежуючим фактором для рішень представників влади згідно з визначенням владних дискреційних повноважень є закон і справедливість.
Відповідно до Рекомендацій Комітету Ради Європи № R(80)2 щодо здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятих Комітетом Ради 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Обираючи спосіб захисту порушеного права, суд зважує на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та враховує положення Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийняті Комітетом Міністрів 11.03.1980, а саме суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.
Разом з тим, пунктом 4 частини 1 статті 5 КАС України передбачено, що адміністративний позов може містити вимоги про зобов`язання відповідача - суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.
Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії.
Згідно з позицією Верховного Суду, яка сформована у постановах від 13 лютого 2018 року у справі № 361/7567/15-а, від 07 березня 2018 року у справі № 569/15527/16-а, від 20 березня 2018 року у справа № 461/2579/17, від 20 березня 2018 року у справі № 820/4554/17, від 03 квітня 2018 року у справі № 569/16681/16-а та від 12 квітня 2018 року у справі № 826/8803/15, дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).
Тобто, дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві з застосуванням слова може.
Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим у ч. 2 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.
Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.
Отже, правовідносини щодо перерахування пенсії позивача відносяться до виключної компетенції працівників Пенсійного фонду України, та є їх дискреційними повноваженнями і суд, захищаючи права та свободи особи, не може перебирати на себе функції інших органів державної влади, та втручатися в делеговані повноваження.
Отже, належним і повним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання пенсійного органу повторно розглянути її заяву від 16.09.2025 про перерахунок пенсії із обов`язковим зарахуванням спірних періодів навчання та догляду за дитиною до страхового стажу з урахуванням висновків суду.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А, згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.
Відповідно до ст. 139 КАС України на користь позивача з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1331,20 грн. 
Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, 262, 291 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
в и р і ш и в :
позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (місцезнаходження: 18000, м. Черкаси, вул. Смілянська, 23, код ЄДРПОУ 21366538) № 134950026216 від 24 вересня 2025 року про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (місцезнаходження: 18000, м. Черкаси, вул. Смілянська, 23, код ЄДРПОУ 21366538) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.09.2025 року про перерахунок пенсії, та зарахувати до її страхового стажу період навчання з 01 вересня 1980 року по 05 липня 1984 року у Львівському педагогічному училищі № 1, а також періоди догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 14 грудня 1988 року по 31 травня 1989 року та з 21 листопада 1989 року по 04 червня 1990 року, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (місцезнаходження: 18000, м. Черкаси, вул. Смілянська, 23, код ЄДРПОУ 21366538) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) грн. 20 коп.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Р.І. Кузан