ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/2093/26      Головуючий суддя І інстанції Якішина О. М.
Провадження № 33/818/1532/26     Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: Порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2026 року м. Харків
Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., 
за участю секретаря - Вакули Н.С., 
особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 ,
захисника – Усаченка О.В.,
потерпілого – ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в режимі відеоконференції справу за апеляційною скаргою захисника Усаченка О.В. на постанову судді Харківського районного суду Харківської області від 20 березня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, -
в с т а н о в и в:
Цією постановою
ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та призначити адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850,00 грн..
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн. 60 коп.
Оскаржуваною постановою встановлено, що 21.02.2026 р. о 10-40 год. на трасі М03 447 км. водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Мercedes Benz ML280 н/з НОМЕР_1 , не виконав вимогу дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» та не надав переваги транспортному засобу BMW 318D н/з НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався по головній дорозі, та здійснив з ним зіткнення, чим порушив п. 16.11 Правил дорожнього руху України. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.
Не погодившись із судовим рішенням захисником Усаченком О.В. було подано апеляційну скаргу в якій він просив постанову суду першої інстанції стосовно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП скасувати, а провадження у справі закрити.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги захисник посилався на те, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про місце, день та час судового розгляду у суді першої інстанції, а судовий розгляд було проведене за його відсутності.
Крім того, в своїй апеляційній скарзі захисник просить поновити строк апеляційного оскарження, оскільки особа, яка притягається до адміністративної відповідальності не була обізнана а ні із змістом складених протоколів, ані із змістом оскаржуваного судового рішення.
Доводи апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження відомостями матеріалів справи не спростовуються, а тому, дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення (ст.129 ч.1 п. 8 Конституції України), строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню.
В судовому засіданні сторона захисту підтримала подану апеляційну скаргу та просила її задовольнити. Під час проведення апеляційного розгляду особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 повідомив суд апеляційної інстанції з приводу обставин події дорожньо-транспортної пригоди про те, що виїжджаючи на головну дорого з другорядної він фактично пересік дві смуги для руху, після чого сталася дорожньо-транспортна пригода. Щодо його виклику до суду першої інстанції зазначав, що номер телефону зазначеного в довідці про отримання телефонного сповіщення відповідає номеру телефону, зазначеному в протоколі про адміністративне правопорушення, наданого ним особисто працівникам поліції. Захисник у своїх поясненнях наполягав на порушенні порядку виклику учасників справи в судове засідання, який передбачений ст. 277-2 КУпАП. Потерпілий ОСОБА_2 заперечував стосовно вимог апеляційної скарги, зазначаючи про те, що їхав головною дорогою та усвідомлюючи неможливість уникнути зіткнення почав маневрувати ліворуч та зменшувати швидкість. При цьому потерпілий зазначив, що ОСОБА_1 перед початком перетину перехрестя пропустив інші транспортні засоби, які їхали попереду ОСОБА_2 після чого з незрозумілих причин почав руху.
Під час надання пояснень на підтримку апеляційних доводів захисником було заявлено клопотання про закриття адміністративного провадження на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ч. 2 ст. 38 КУпАП.
Стосовно цього клопотання належить зазначити наступне.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених 124 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення.
Приписами ст. ст. 221, 280 та 284 КУпАП у їх сукупному зв`язку встановлено, що судді районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема і ст. 124 цього Кодексу. За наслідками розгляду таких справ суди першої інстанції, зокрема у разі визнання винуватості особи у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, вирішують питання щодо накладення стягнення в порядку, визначеному цим Кодексом.
Пунктом 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП встановлено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови, зокрема, особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником.
Таким чином, у разі оскарження постанови суду першої інстанції справа не розглядається спочатку, як помилково вважає апелянт, а переглядається судом апеляційної інстанції в межах поданої апеляційної скарги та відомостей, наявних у матеріалах справи.
Отже, КУпАП чітко визначає те, що після прийняття постанови компетентним органом, справа про адміністративне правопорушення вважається розглянутою, а перебіг строків, передбачених ст. 38 КУпАП припиняється. Однак, положення цієї статті можуть бути застосовані компетентним органом вищого рівня у разі встановлення за наслідками апеляційного перегляду істотного порушення вимог ст. 280 КУпАП у рішенні компетентного органу, що виніс оскаржувану постанову, що має наслідком скасування оскаржуваної постанови. Вказана судова практика з цього правового питання є усталеною, а законодавство України не передбачає прецедентного права. Разом з цим, ст. 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа), зокрема і суди, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
З відомостей матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції дотримано всіх вимог, передбачених ст. 280 КУпАП в частині визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та встановлені всі обставини, що мали значення на час розгляду цієї справи компетентним органом – судом першої інстанції. Сама справа розглянута судом першої інстанції 20.03.2026 з винесенням постанови, якою визнано ОСОБА_1 винним та накладено на нього стягнення, передбачене ст. 124 КУпАП, тобто у визначений ч. 2 ст. 38 КУпАП строк з моменту події адміністративного правопорушення, яка мала місце 21.02.2026 року і до ухвалення постанови 20.03.2026. Реалізацію права на оскарження судового рішення, суд апеляційної інстанції вважає не що іншим, як вільним волевиявленням сторони захисту скористатися своїм правом спростувати фактичні обставини щодо події правопорушення що, вочевидь, не може створювати штучних передумов для уникнення відповідальності за вчинене правопорушення. Інакше, особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, завдяки оскарженню судового рішення у передбачений законом спосіб, мала б процесуальну можливість уникнути відповідальності, що, поза розумним сумнівом, не відповідає завданням, передбаченим ст. 1 КУпАП.
За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання захисника Усаченка О.В. про закриття провадження у зв`язку із закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП та вважає за необхідне розглядати його апеляційну скаргу на постанову суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги та відомостей, наявних у матеріалах справи.
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши доводи учасників справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні. 
Як вбачається з відомостей матеріалів цієї справи, суд дотримався всіх вказаних вимог чинного законодавства.
Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які спростовують висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.
Натомість вина ОСОБА_1 підтверджується наявними у справі відомостями, яким суд першої інстанції надав належну оцінку, а саме: відомостями протоколу про адміністративне правопорушення ЕПР1№597403 від 21.02.2026, відповідно до відомостей якого водій ОСОБА_1 21.02.2026 р. о 10-40 год. на трасі М03 447 км.., керуючи автомобілем Мercedes Benz ML280 н/з НОМЕР_1 , не виконав вимогу дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» та не надав переваги транспортному засобу BMW 318D н/з НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався по головній дорозі, та здійснив з ним зіткнення, чим порушив п. 16.11 Правил дорожнього руху України. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.
Відомостями копії схеми події правопорушення встановлено кінцеве розташування транспортних засобів після події дорожньо-транспортної пригоди, місце зіткнення транспортних засобів, а також характер та локалізація пошкоджень, які отримали транспортні засоби. Так автомобіль Мercedes Benz ML280 н/з НОМЕР_1 отримав пошкодження переднього бамперу та переднього лівого колеса, крило та фари; автомобіль BMW 318D н/з НОМЕР_2 отримав пошкодження Переднього бампера, правої фари, крила, капоту, лобове переднє та праве скло (а.с.2). Схема підписана усіма учасниками дорожньо-транспортної пригоди.
Згідно відомостей пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності вбачається, що ОСОБА_1 виїжджаючи з другорядної дороги побачив два військові авто, які повертали в його бік, звідки він рухався. Третій транспортний засіб під керуванням потерпілого особа, яка притягається до адміністративної відповідальності не бачила. В момент виконання маневру розвороту ОСОБА_1 відчув удар у ліве водійське колесо. У своїх первинних поясненнях ОСОБА_1 зазначав, що вибачається, подібне у житті у нього трапилось вперше, дуже жалкує.
З відомостей пояснень потерпілого вбачається, що він рухався трасою головною дорогою з дозволеною швидкістю потрапив в аварію. Автомобіль особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, нехтуючи правилами дорожнього руху почав перетинати трасу, тобто головну дорогу. ОСОБА_2 застосував гальма, однак усвідомлюючи недостатність таких дій почав виконувати маневр руху ліворуч з метою уникнення зіткнення. Однак у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 продовжував рух зазначені дії не дали результату у зв`язку з чим відбулось зіткнення. Транспортний засіб контактував з автомобілем особи, яка притягається до адміністративної відповідальності правою передньою стороною.
При цьому, апеляційний суд встановив, що протокол про адміністративне правопорушення та інші процесуальні документи складені уповноваженою державою особою. Проте ОСОБА_1 та його захисник не скористалися процесуальною можливістю та не зверталися із скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва з метою ініціювання службової перевірки або притягнення до дисциплінарної відповідальності посадових осіб, якими були складені відповідні процесуальні документи у цій справі (ст. 267 КУпАП). Також стороною захисту не надано відомостей про те, що останній звертався до суду в порядку, передбаченому ст. 5, 20, 286 КАС України щодо оскарження дій або бездіяльності відповідних посадових осіб – працівників поліції. Цих відомостей не надано суду і під час апеляційного розгляду.
Отже, враховуючи, що сторона захисту не скористалась своїм правом та не надала до суду доказів на підтвердження їх версії щодо незаконності дій працівників поліції під час складання матеріалів про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в протоколі та схемі ДТП відповідають дійсності, а тому можуть слугувати доказами у справі.
За таких обставин, відомості, які є наявними у матеріалах цієї справи у своїй сукупності дають підстави стверджувати, що водій ОСОБА_1 21.02.2026 р. о 10-40 год. на трасі М03 447 км.., керуючи автомобілем Мercedes Benz ML280 н/з НОМЕР_1 , не виконав вимогу дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» та не надав переваги транспортному засобу BMW 318D н/з НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався по головній дорозі, та здійснив з ним зіткнення, чим порушив п. 16.11 Правил дорожнього руху. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.
Стосовно доводів апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції вимог чинного законодавства щодо сповіщення учасників справи суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 277-2 КУпАП повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи. 
Згідно п. 5 Розділу І Порядку надсилання судових повісток, повідомлень і викликів учасникам судового процесу, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 23.01.2023 №28, судовий виклик надсилається учаснику судового процесу за наявності відповідної заяви та технічної можливості.
Пунктом 6 Порядку передбачено, що форма заяви надається учаснику судового процесу в суді або самостійно завантажується ним з офіційної сторінки суду, розміщеної на офіційному веб-порталі судової влади України. Така заява підписується власноруч або кваліфікованим електронним підписом учасника судового процесу та подається до суду. Заява не задовольняється за умови встановлення факту наявності в учасника судового процесу зареєстрованої офіційної електронної адреси.
Суд апеляційної інстанції вважає, що зазначені правові норми підлягають застосуванню у їх нерозривному взаємозв`язку, оскільки враховуючи Висновок №14 (2011) Консультативної Ради Європейських судів Комітету міністрів Ради Європи про правосуддя та інформаційні технології від 09.11.2011 це є позитивною складовою ефективного судочинства, а також формує стандарт електронного судочинства та вочевидь відповідає вимогам ст. 245 КУпАП. Зазначеним висновком передбачено, що застосування новітніх інформаційно-комунікаційних технологій має на меті полегшити доступ учасників провадження до правосуддя та вочевидь є запорукою дотримання правових гарантій встановлених ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини. Разом з тим, суд апеляційної інстанції враховує, що чинним кодексом не встановлена форма направлення судової повістки про виклик. Отже, на думку суду апеляційної інстанції, направлення судових повісток про виклик в електронній формі зокрема у справах про адміністративні правопорушення не тільки не заборонений чинним законодавством, а і має розцінюватись як прийнятний для учасників провадження, які надають свій актуальний номер телефону. При цьому, на думку суду апеляційної інстанції, не слід вважати буквальною підставу для направлення судових повісток в електронній формі надання відповідної заяви, оскільки використовуючи такий спосіб сповіщення суди мають змогу ефективно та швидко сповістити учасників справи про місце, день та час судового розгляду, що гарантує дотримання принципу доступу до правосуддя. Разом з тим, учасники справи не прив`язуються до контролю за зверненням до відділення оператора поштового зв`язку для отримання судової повістки в письмовій формі. Більш того, надаючи свій номер телефону компетентним органам з метою залучення до матеріалів справи, учасники провадження, зокрема і ОСОБА_1 , повинні враховувати, що цей номер телефону може бути використаний компетентним органом чи посадовою особо під час розгляду їх справи, зокрема і з метою сповіщення. Зазначене робить такий спосіб повідомлення про місце, день та час судового розгляду для учасників процесу передбачуваним, а також відповідає завданням адміністративного провадження, передбаченим ст. 245 КУпАП.
З відомостей матеріалів справи вбачається, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також потерпілий були повідомлені судом першої інстанції про місце, день та час судового розгляду шляхом надсилання судової повістки про виклик до суду в електронній формі, яка надійшла до учасників справи у застосунку «Viber». Про це свідчать відомості довідки про доставку повідомлення сформованої відповідно до вказаного вище Порядку (а.с. 8-9). При цьому, суд апеляційної інстанції переконався шляхом отримання від особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , відомостей про те що у довідці, яка міститься на а.с. 8 зазначено саме його номер телефону, який він також надавав працівникам поліції під час складання матеріалів про адміністративне правопорушення. Зокрема цей номер телефону зазначений у протоколі про адміністративне правопорушення, а також у поясненнях ОСОБА_1 , наданих працівникам поліції.
У зв`язку з вищевикладеним, враховуючи Висновки Консультативної Ради Європейських судів Комітету міністрів Ради Європи, суд апеляційної інстанції вважає дотриманими вимоги ч. 1 ст. 277-2 КУпАП у цій справі, що спростовує доводи апеляційної скарги в цій частині.
Належить врахувати, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006 року).
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Відповідно до вимог п. 1.3 ПДР, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Відповідно до вимог п. 16.11 ПДР на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається другорядною дорогою, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху. Вимогами п. 14.6 «а» ПДР встановлено заборону обгону на перехресті.
Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.
В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави. 
Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколів та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.
Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 вимог п. 16.11 Правил дорожнього руху та притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 124, КУпАП, а тому доводи апеляційної скарги щодо незаконності та необґрунтованості судової постанови є безпідставними. 
З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
Разом з тим, судом апеляційної інстанції встановлено помилковість посилання суду першої інстанції на наявність заяви особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про проведення судового розгляду у суді першої інстанції за відсутності ОСОБА_1 , оскільки таких відомосте матеріали справи не містять.
При цьому, суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції стосовно наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, а також накладення на нього адміністративного стягнення є правильними та не містять істотних порушень КУпАП у зв`язку з чим оскаржуване рішення суду першої інстанції скасуванню не підлягають.
Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання захисника Усаченка О.В. про поновлення строку апеляційного оскарження – задовольнити, поновивши строк на апеляційне оскарження постанови Харківського районного суду Харківської області від 20 березня 2026 року.
Апеляційну скаргу захисника Усаченка О.В. – задовольнити частково.
Виключити з мотивувальної частини постанови суду першої інстанції посилання щодо надання ОСОБА_1 заяви про розгляд справ за його відсутності.
У задоволенні клопотання захисника про закриття провадження на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ч. 2 ст. 38 КУпАП – відмовити.
В решті постанову судді Харківського районного суду Харківської області від 20 березня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, - залишити без змін.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя        С.К. Шабельніков