П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
^————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2026 р. | м. Одеса | Справа № 400/12521/25

Категорія: 112010201 Головуючий в 1 інстанції: Брагар В.С.
Місце ухвалення: м. Одеса
Дата складання повного тексту:02.07.2026р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого – Бітова А.І.
суддів – Лук`янчук О.В.
– Ступакової І.Г.

у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), справа розглянута за правилами п.3 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 липня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання дій протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2026 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду (далі – ГУПФ) України в Миколаївській області про:
- визнання протиправними дій ГУПФ України в Миколаївській області щодо припинення виплати позивачу з 01 травня 2025 року соціальної пільги за користування комунальними послугами вiдповiдно до ст. 21 Закону Украiни "Про статус i соціальний захист громадян, якi постраждали внаслідок Чорнобильськоi катастрофи" вiд 28 лютого 1991 року №796-XII (далі – Закон №796-ХІІ) (зi змiнами) громадянам вiднесеним до 2-А категорiї ст. 6 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист" №203/98-ВР (далі – Закон №203/98-ВР);
- зобов`язання ГУПФ України в Миколаївській області поновити позивачу виплату з 01 травня 2025 року соціальної пільги за користування комунальними послугами вiдповiдно до ст. 21 Закону №796-XII ( зi змiнами) громадянам вiднесеним до 2-А категорiї ст. 6 Закону №203/98-ВР.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що він є ліквідатором наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 році (2 категорія) та підпадає під дію Закону №796-ХІІ. позивач стверджує, що по квітень 2025 року включно отримував компенсацію у розмірі 50% знижки на оплату комунальних послуг на світло, газ, воду та водовідведення, вивезення побутових відходів згідно вищезазначеного Закону. Однак, починаючи з травня 2025 року така компенсація позивачу більше не нараховується. Позивач звернувся до ГУПФ України в Миколаївській області із заявою про пільг як ліквідатору наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 році (2 категорія). Проте листом відповідач повідомив про відсутність правових підстав для нарахування та виплаті позивачу вказаних пільг.
Відповідач позов не визнав, вказуючи, що позивачу не було підтверджено право на отримання пільг, оскільки середньомісячний дохід його сім`ї в розрахунку на одну особу за період з 01 жовтня 2024 року по 31 березня 2025 року становить 12 468,50 грн, що перевищив величину доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу (4 240,0 грн). Враховуючи зазначене ГУПФ в Миколаївській області було проінформовано позивача листом №21076-19767/Ч-02/8-1400/25 від 10 листопада 2025 року про те, що він не має права на отримання пільг.
Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 липня 2026 року адміністративний позов ОСОБА_1 до ГУПФ України в Миколаївській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії – задоволено.
Визнано протиправними дії ГУПФ України в Миколаївській області щодо припинення ОСОБА_1 надання з 01 травня 2025 року пільг на оплату житлово-комунальних послуг, передбачених ст. 21 Закону №796-XII, з підстав перевищення середньомісячним доходом моєї сім`ї, з розрахунку на одну особу, величини податкової соціальної пільги у 2025 році.
Зобов`язано ГУПФ України в Миколаївській області поновити ОСОБА_1 виплату з 01 травня 2025 року 50-процентної знижки на оплату житлово-комунальних послуг, передбачених ст. 21 Закону №796-XII, без врахування розміру середньомісячного сукупного доходу сім`ї, з розрахунку на одну особу.
В апеляційній скарзі ГУПФ України в Миколаївській області ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права.
Доводи апеляційної скарги:
- у разі коли середньомісячний дохід сім`ї в розрахунку на одну особу не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу (у 2025 році – 4 240,0 грн), пільговик має право на отримання пільг протягом 12 місяців із місяця визначення відповідного права, але не більше ніж до останнього дня календарного року визначення такого права;
- після закінчення дванадцяти місяців уповноважений орган визначає право пільговика на отримання пільг на наступний період, отже, Пенсійним фондом України централізовано було здійснено визначення права пільговиків, в тому числі учасників війни, на отримання пільг з 01 січня 2025 року;
- величина доходу який дає право на податкову соціальну пільгу на 2025 рік становить 4 240,00 грн.; позивачу не було підтверджено право на отримання пільг, оскільки середньомісячний дохід його сім`ї в розрахунку на одну особу за період з 01 жовтня 2024 року по 31 березня 2025 року становить 12 468,50 грн, що перевищив величину доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу (4 240 грн); таким чином, не належне дослідження доказів судом першої інстанції та подальше прийняття рішення призвело до хибного висновку про покладання зобов`язання на ГУПФ в Миколаївській області поновити ОСОБА_1 виплату з 01 травня 2025 року 50-процентної знижки на оплату житлово-комунальних послуг, передбачених ст. 21 Закону №796-ХІІ, без врахування розміру середньомісячного сукупного доходу сім`ї, з розрахунку на одну особу.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 липня 2026 року іншими учасниками справи не оскаржено.
Таким чином, відповідно до правил ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, тобто, в частині задоволених позовних вимог.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ГУПФ України в Миколаївській області, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Судом першої інстанції встановлені, судом апеляційної інстанції підтверджені, учасниками апеляційного провадження неоспорені наступні обставини.
Позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 році (2 категорія), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 . 
Позивач до квітня 2025 року отримував пільги на оплату житлово-комунальних послуг.
27 жовтня 2025 року позивач звернувся до ГУПФ України в Миколаївській області із заявою в якій просив здійснити виплату компенсації в розмірі 50% знижки на комунальні послуги починаючи з травня 2025 року згідно із Законом №796-XII.
Листом від 10 січня 2025 року ГУПФ України в Одеській області повідомило, що розмір середньомісячного сукупного доходу перевищує величину доходу який дає право на податкову соціальну пільгу, з 01 травня 2025 року у наданні пільг позивачу відмовлено та підстави для поновлення відсутні.
Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що дія Порядку №389 не поширюються на учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження, віднесених до категорії 2, відповідно до Закону №796-XII.
Підсумовуючи викладене, суд першої інстанції зазначає, що відповідач протиправно припинив надання пільги по оплаті комунальних послуг позивачу.
Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам Конституції України ст.ст. 2, 6-12, 77 КАС України, Закону Украiни "Про статус i соціальний захист громадян, якi постраждали внаслідок Чорнобильськоi катастрофи", Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист", Порядку надання пільг на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого палива і скрапленого газу у грошовій формі затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2019 року №373, Порядку надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім`ї, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 04 червня 2015 року №389.
Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.
Відповідно ч.2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ч.ч.1, 2 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Відповідно до ч.1 ст.20 Закону №796-XII, компенсації та пільги, які надаються особам, віднесеним до категорії 1, гарантовані державою.
В п.11 ч.1 ст.20 Закону №796-XII видно, що особам, віднесеним до категорії 1, надається гарантована державою пільга у вигляді 50-процентна знижка плати за користування житлом (квартирної плати, плати за управління багатоквартирними будинками), комунальними послугами (газ, електрична і теплова енергія, водопостачання, водовідведення та інші послуги) у межах середніх норм споживання, передбачених законом, телефоном (абонентна плата, оплата послуг електрозв`язку за місцеві телефонні розмови з квартирних телефонів при посекундному обліку їх тривалості). Зазначені у цьому пункті пільги надаються також членам сімей громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, які проживають у жилих будинках (квартирах) усіх форм власності в межах норм, передбачених законом. До членів сімей громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, належать: дружина (чоловік), неповнолітні діти, непрацездатні батьки, особа, яка проживає разом з постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи особою з інвалідністю I групи та доглядає за нею, за умови, що ця особа не перебуває у шлюбі; особа, яка знаходиться під опікою або піклуванням громадянина, що має право на пільги, та проживає разом з ним.
Згідно абз.2 пп.3 п.4 розділу І Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року №76-VIII ст. 22 Закону №796-XII доповнено ч.3, якою встановлено, що пільги, передбачені п.1 ч.1, ч.2 цієї статті в частині пільг, передбачених п.п.1, 2, 11 ст.20, п.14 ч.1 цієї статті, надаються за умови, якщо розмір середньомісячного сукупного доходу сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Рішенням Конституційного Суду №6-р/2018 від 17 липня 2018 року внесену зміни (абз.2 п.п.3 п.4 розділу І Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" №76-VIII) визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційними).
Таким чином, в даний час, в Законі №796-XII будь-які норми, які б однією з умов надання пільг на оплату житлово-комунальних послуг встановлювали величину середньомісячного сукупного доходу постраждалих від аварії на Чорнобильській АЕС, відсутні.
Постановою Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2022 року №1041 "Деякі питання надання житлових субсидій та пільг на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого та рідкого пічного побутового палива і скрапленого газу Пенсійним фондом України" визначено, що з 01 грудня 2022 року призначення житлових субсидій та пільг здійснюється органами Пенсійного фонду України.
Пунктом 1 Порядку надання пільг на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого палива і скрапленого газу у грошовій формі затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2019 року №373 (далі – Порядок №373), визначає механізм надання громадянам у грошовій формі таких пільг: на оплату абонентського обслуговування для споживачів комунальних послуг, що надаються за індивідуальними договорами про надання комунальних послуг або за індивідуальними договорами з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг, а також житлово-комунальних послуг, а саме:
- житлових послуг – послуг з управління багатоквартирним будинком;
- комунальних послуг – послуг з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами;
- на оплату абонентського обслуговування для споживачів комунальних послуг, що надаються за індивідуальними договорами про надання комунальних послуг або за індивідуальними договорами з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг, а також витрат на управління багатоквартирним будинком, в якому створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельний (житловий) кооператив (далі - об`єднання), та витрат на комунальні послуги в такому будинку;
- на придбання твердого палива і скрапленого газу.
В п.3-1 Порядку №373 видно, що для призначення пільг пільговики, які перебувають на обліку в Реєстрі осіб, які мають право на пільги (далі - Реєстр), що є структурною підсистемою Єдиного соціального реєстру, або їх законні представники, або дієздатні повнолітні члени сім`ї пільговика, на яких поширюються пільги і відомості про якого наявні в Реєстрі, звертаються з відповідною заявою про надання пільг на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого палива і скрапленого газу за формою згідно з додатком (далі - заява), до якої додається у разі потреби довідка про наявність у житловому приміщенні пічного опалення та/або кухонного вогнища на твердому паливі:
- до 30 листопада 2022 року включно – до структурних підрозділів з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій (військових адміністрацій), виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад (далі – структурні підрозділи з питань соціального захисту населення) за зареєстрованим (задекларованим) місцем проживання (або фактичним місцем проживання – у разі перебування на обліку в Реєстрі за фактичним місцем проживання);
- -починаючи з 1 грудня 2022 року - до органів Пенсійного фонду України.
Для отримання пільги на придбання твердого палива і скрапленого газу заява подається щороку.
Пунктом 4 Порядку №373 передбачено, що право на отримання пільг, встановлених законами України, з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім`ї визначається:
- органами Пенсійного фонду України – відповідно до Порядку надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім`ї, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 04 червня 2015 року №389 (далі – Порядок №389);
- бюджетними установами, казенними підприємствами та комунальними некомерційними підприємствами, що утворюються у результаті реорганізації державних та комунальних закладів охорони здоров`я, - відповідно до Порядку надання пільг, компенсацій і гарантій працівникам бюджетних установ, військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 2003 року №426.
Так п.6 Порядку №373 зазначено, що на підставі даних Реєстру та інформації, отриманої відповідно до п.5 цього Порядку, розраховують щомісяця суму пільги: на оплату житлово-комунальних послуг виходячи з розміру знижки, на яку пільговик має право згідно із законом, кількості членів сім`ї, які мають таке право відповідно до законодавчих актів, зазначених у п.3 цього Порядку, та визначені ст.51 Бюджетного кодексу України, та з урахуванням встановлених цін/тарифів (внесків) і державних соціальних нормативів у сфері житлово-комунального обслуговування. Пільги в період воєнного стану на оплату послуги з постачання та розподілу електричної енергії пільговикам надаються за наявності договору між суб`єктом господарювання, що надає комунальну послугу споживачу, та споживачем такої послуги незалежно від фактичної наявності/відсутності послуги з незалежних від споживача або суб`єкта господарювання, що надає комунальну послугу споживачу, причин; на придбання твердого палива і скрапленого газу виходячи з розміру знижки, на яку пільговик має право згідно із законом, з урахуванням мінімальних норм забезпечення твердим паливом і скрапленим газом та граничних показників їх вартості.
Відповідно п.6-1 Порядку №373 встановлено, що у разі зміни обставин, що впливають на розмір пільг, проводиться перерахунок розміру пільг з місяця виникнення таких обставин. У разі необхідності проведення перерахунку пільг за минулі періоди строк, за який здійснюється такий перерахунок, не обмежується.
Відповідно п.19 Порядку №373 суми пільг, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пільговика або неповідомлення ним уповноваженому органу про зміну обставин, зазначених у пункті 3 цього Порядку, на вимогу уповноваженого органу повертаються пільговиком.
Надання пільги припиняється:
- з причин, що унеможливлюють її надання, зокрема в разі смерті пільговика, втрати права на пільгу, призначення житлової субсидії, - з місяця, що настає за місяцем настання зазначеної події;
- за заявою пільговика - з місяця, що настає за місяцем її подання, якщо інше не обумовлено заявою.
У разі відмови пільговика добровільно повернути суму надміру перерахованої (виплаченої) пільги питання про її примусове стягнення вирішується в судовому порядку.
У цій справі суд встановив, що право на пільгу оплату комунальних послуг позивач має потерпілий внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.
Колегія суддів звертає увагу, що позивачу повідомлено про п.7 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет на 2025 рік", яким установлено, що у 2025 році за умови, що розмір середньомісячного сукупного доходу сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, надаються пільги, передбачені п.11 ч.1 та ч.2,ч.3 ст.20, п.1 ч.1, ч.2, ч.3 ст.21, ч.3 ст.22 в частині пільг, передбачених п.11 ч.1 ст.20, і п.14 ч.1 ст.22 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Рішенням від 09 липня 2007 року №6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян), Конституційний Суд України визначив, що закон про Держбюджет не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов`язків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України (абз.4,-6, 8 п.4 мотивувальної частини). У зв`язку з цим Конституційний Суд України дійшов висновку, що зупинення законом про Державний бюджет України дії інших законів України щодо надання пільг, компенсацій і гарантій, внесення змін до інших законів України, встановлення іншого (додаткового) правового регулювання відносин, ніж передбачено законами України, не відповідає ст.1, 3, ч.2 ст.6, ч.2 ст.8, ч.2 ст.19, ст.ст. 21, 22, п.1 ч.2 ст.92, ч.1 -ч.3 ст.95 Конституції України.
Крім того, стосовно застосування розміру середньомісячного сукупного доходу сім`ї, то суд враховує, що Законом України від 28 грудня 2014 року №76-VIII "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" (далі - Закон №76-VIII) ст. 22 Закону №796-ХІІ доповнено ч.3 третьою такого змісту: Установити, що пільги, передбачені п.1 ч.1, ч.2 цієї статті в частині пільг, передбачених п.п.1, 2, 11 ст. 20, п.14 ч.1 цієї статті, надаються за умови, якщо розмір середньомісячного сукупного доходу сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України" (набрала чинності з 01 січня 2015 року).
Відповідно п.п.1-3 Порядку №389 визначено механізм реалізації права на отримання пільг з оплати послуг за користування житлом (квартирна плата, плата за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), управління багатоквартирним будинком, комунальних послуг (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення, тепло- та електропостачання, природний газ (в тому числі послуги з транспортування, розподілу та постачання, централізоване опалення, вивезення побутових відходів), паливом, скрапленим газом, телефоном, послуг із встановлення квартирних телефонів (далі - пільги) залежно від середньомісячного сукупного доходу сім`ї осіб, які мають право на пільги згідно із законодавчими актами, а також підтвердження права на інші види пільг, які надаються з урахуванням доходу (безоплатне одержання ліків, лікарських засобів, імунобіологічних препаратів, виробів медичного призначення, зубопротезування тощо) відповідно до законодавства.
Дія даного порядку поширюється на осіб, які мають право на пільги за соціальною ознакою, зокрема, згідно Законом №796-ХІІ.
Пільги, зазначені у п.1 Порядку №389, надаються за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів за умови, що середньомісячний сукупний дохід сім`ї пільговика в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу.
Ухвалюючи Рішення від 09 липня 2007 року №6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян), Конституційний Суд України визначив, що закон про Держбюджет не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов`язків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України (абз.абз.4, 5, 6, 8 п.4 мотивувальної частини). У зв`язку з цим Конституційний Суд України дійшов правового висновку, що зупинення законом про Державний бюджет України дії інших законів України щодо надання пільг, компенсацій і гарантій, внесення змін до інших законів України, встановлення іншого (додаткового) правового регулювання відносин, ніж передбачено законами України, не відповідає ст.ст. 1, 3, ч.2 ст. 6, ч.2 ст. 8, ч.2 ст. 19, ст.ст. 21, 22, п.1 ч.2 ст. 92, ч.1 - ч.2, ст. 95 Конституції України.
У рішенні Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 зазначено, що при прийнятті Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік" всупереч вищезазначеним правовим позиціям законодавець вийшов за межі правового регулювання бюджетних відносин та зупинив дію окремих положень законів і вніс до ряду законодавчих актів зміни і доповнення та визнав деякі з них нечинними.
Таким чином, Конституційний Суд України в своїх рішеннях зробив правовий висновок, згідно з яким законом про Державний бюджет не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, оскільки з об`єктивних причин це створює протиріччя у законодавстві, і як наслідок - скасування та обмеження прав і свобод людини і громадянина.
В даному випадку умови, визначені п.7 розділу II Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік," унеможливлює реалізацію норм конкретного законодавчого акту та не стосуються процесу виконання Державного бюджету в його дохідній частині, а тому не узгоджуються зі ст.ст. 95 - 98 Конституції України та ст.38 Бюджетного Кодексу.
При цьому, положення п.7 Розділу II Закону України "Про державний бюджет України на 2025 рік" повністю аналогічний змісту ч.3 ст. 22 Закону №796-ХІІ в редакції Закону №76-VIII, які Рішенням Конституційного Суду України №6-р/2018 від 17 липня 2018 року визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).
У той же час чинними є положення Порядку №389, які умовою надання пільг вказують не перевищення середньомісячного сукупного доходу сім`ї пільговика в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців за величину доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу.
Зокрема, згідно п.10 Порядку №389 у разі коли середньомісячний дохід сім`ї в розрахунку на одну особу не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу, пільговик має право на отримання пільг протягом 12 місяців із місяця визначення відповідного права, але не більше ніж до останнього дня календарного року визначення такого права.
Колегія суддів вказує, що відповідно ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Конституція України є нормами прямої дії.
Відповідно ч.1 ст. 20 Закону №796-ХІІ визначено, що компенсації та пільги, які надаються особам, віднесеним до категорії 1, гарантовані державою.
Колегія суддів зазначає, що Верховний Суд неодноразово наголошував, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи, тобто згідно з правовою позицією Верховного Суду такі правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (постанова Верховного Суду від 10 березня 2020 року у справі №160/1088/19).
Отже, виходячи із визначених загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, при вирішені питання надання пільг особам відповідно до Закону №796-ХІІ підлягають застосуванню положення цього Закону, який має вищу юридичну силу, а не норми Порядку №389, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України, якими істотно звужено обсяг встановлених законом прав.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що дія Порядку №389 не поширюються на учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження, віднесених до категорії 2, відповідно до Закону №796-XII.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .
Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків суду першої інстанції не спростовують, тоді як факти та мотивування яких повністю спростовуються матеріалами справи та обставинами, які повно та об`єктивно були встановлені судом першої інстанції при вирішенні справи.
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Колегія суддів не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.
Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів, –

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 липня 2026 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 09 вересня 2026 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.