Головуючий І інстанції: А.О. Чеснокова

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2026 р. | Справа № 440/5050/26
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Катунова В.В.,
Суддів: Фоміної Л.О. , Мінаєвої К.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27.05.2026, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, по справі № 440/5050/26
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області , Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області   
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивачка, ОСОБА_1 ) звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - відповідач 1, ГУ ПФУ у Вінницькій області), Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі - відповідач 2, ГУ ПФУ в Полтавській області), у якій просила суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення відділу перерахунків пенсій №1 Управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 12.08.2025 №163750034598 про відмову ОСОБА_1 в призначенні та виплаті грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, відповідно до п. 7-1 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального стажу у сфері охорони здоров`я, який дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" період роботи на посаді статистика поліклініки в Полтавському обласному клінічному госпіталі для інвалідів Великої Вітчизняної війни;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу в розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення, згідно пункту 7-1 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що їй протиправно відмовлено у виплаті допомоги в розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення, згідно пункту 7-1 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Відповідачем у спірному рішенні не було зараховано період роботи позивача 06.09.1994 по 10.07.2005 на посаді «статистика поліклініки», що не відповідає переліку закладів і установ, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років та у зв`язку з відсутністю відомостей (сплата єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування), що підтверджують роботу в закладах та установах державної або комунальної форми власності на відповідних посадах на день досягнення пенсійного віку. Проте, позивач звертає увагу, що відповідно до пункту 2 та примітки до Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад) дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ. Позивач стверджує, що період її роботи на посаді «статистика поліклініки» відповідає категорії середній медичний персонал. Крім того, звертає увагу на наявність у позивача відповідної освіти. Поміж іншого, вказує, що до 1999 року відомості до Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування не вносилися, однак спеціальний стаж Позивача до 1999 року у сфері охорони здоров`я підтверджується наданими документами.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 27.05.2026 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 12.08.2025 № 163750034598 про відмову ОСОБА_1 в призначенні та виплаті грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, відповідно до п. 7-1 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до спеціального стажу у сфері охорони здоров`я, який дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" ОСОБА_1 період роботи з 06.09.1994 по 10.07.2005 на посаді «статистика поліклініки» в Полтавському обласному клінічному госпіталі для інвалідів Великої Вітчизняної війни, згідно з відомостями трудової книжки серії НОМЕР_1 від 01.08.1984.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити ОСОБА_1 грошову допомогу в розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення, згідно пункту 7-1 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
У задоволенні клопотання про негайне виконання рішення суду в частині зобов`язання виплати грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, 21005, код ЄДРПОУ 13322403) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 532 (п`ятсот тридцять дві) гривні 48 (сорок вісім) копійок та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4800 ( чотири тисячі вісімсот) гривень 00 копійок.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те,що у позивача відсутнє право на призначення та виплату грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення у зв`язку з відсутністю у заявниці необхідного пільгового стажу. А саме, до пільгового стажу не зараховано період роботи з 06.09.1994р. по 10.07.2005р., оскільки позивача працювала на посаді «статистика поліклініки», що не відповідає переліку закладів і установ робота на яких дає право на пенсію за вислугу років та до заяви долучена довідка ОК-5 з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, згідно якої відсутні відомості (сплата єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування), що підтверджують роботу в закладах та установах державної або комунальної форми власності на відповідних посадах на день досягнення пенсійного віку.
Позивачкою подано до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому вона зазначила, що у рішенні суд першої інстанції зробив правильний висновок про задоволення позовних вимог. Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Згідно зі ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційних скарг, відзив на апеляційну скаргу, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досягнувши віку для призначення пенсії за віком, звернулася 05.08.2025 року до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявами про призначення пенсії за віком і про виплату грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, відповідно до п. 7-1 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Позивачу призначено пенсію за віком з 02.07.2025 року.
Заяву щодо виплату грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій було розглянуто за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ у Вінницькій області.
Рішенням ГУ ПФУ у Вінницькій області від 12.08.2025 позивачці було відмовлено у призначенні та виплаті грошової допомоги. Підставами відмови зазначено відсутність у заявниці необхідного пільгового стажу. Результати розгляду документів: згідно поданих документів заявниця працювала з 06.09.1994 року по 10.07.2005 року на посаді «статистика поліклініки», що не відповідає переліку закладів і установ, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років; до заяви долучена довідка ОК-5 з реєстру застрахованих осіб з Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, згідно якої відсутні відомості (сплата єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування), що підтверджують роботу в закладах та установах державної або комунальної форми власності на відповідних посадах на день досягнення пенсійного віку. Стаж роботи ОСОБА_1 на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е-ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» складає 25 років 10 місяців 20 днів.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, Позивач подала скаргу від 02.09.2025 року на ім`я керівника Головного управління Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області через Веб-портал Електронних послуг Пенсійного фонду України, додавши копії документів, які підтверджують наявність спеціального стажу на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е-ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» і відповідно право на призначення і виплату грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, відповідно до п. 7-1 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Листом від 03.09.2025 року Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області направило скаргу ОСОБА_1 за належністю до ГУ ПФУ в Полтавській області, оскільки заявниця перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області.
Листом від 03.10.2025 Головне управління Пенсійного фонду України у Полтавській області підтвердило рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 12.08.2025 №163750034598 про відмову в призначенні та виплаті грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсій, зазначивши, що «період роботи з 06.09.1994 по 10.07.2005 року не враховано, оскільки Ви працювали на посаді статистика поліклініки, що не відповідає Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909».
Не погоджуючись із вказаним рішенням, подала скаргу від 20.01.2026 року до адміністративного органу вищого рівня – на ім`я голови правління Пенсійного фонду України, додавши копії документів, які підтверджують наявність спеціального стажу на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е-ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» і відповідно право на призначення і виплату грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, відповідно до п. 7-1 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Листом від 27.01.2026 року Пенсійний фонд України направив скаргу ОСОБА_1 за належністю до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області.
Листом від 16.03.2026 Головне управління Пенсійного фонду України у Полтавській області підтвердило рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 12.08.2025 №163750034598 про відмову в призначенні та виплаті грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсій, повторно зазначивши, що «період роботи з 06.09.1994 по 10.07.2005 року не враховано, оскільки Ви працювали на посаді «статистика поліклініки», що не відповідає Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909».
Не погодившись з таким рішенням органів Пенсійного фонду України позивач звернулась до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції дійшов висновку, що дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до п. 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оформлене рішенням від 12.08.2025 № 163750034598 протиправними та таким, що підлягає скасуванню та вважав, що для відновлення порушених прав та інтересів позивача слід зобов`язати відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області провести відповідне призначення.
Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог не оскаржується, отже, в межах розгляду цієї справи надається правова оцінка рішенню суду першої інстанції в частині задоволення позову.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон №1058-IV)
Відповідно до пункту 7-1 розділу ХV Прикінцевих положень закону особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України. Кабінет Міністрів України постановою від 23 листопада 2011 № 1191 затвердив Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати (далі Порядок №1191), який визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до п. 7-1 Розділу ХV Прикінцеві положення Закону № 1058-IV.
На час існування спірних правовідносин постанова Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1191 із змінами та доповненнями є чинною.
Відповідно до пункту 2 Порядку №1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» і «ж» статті 55 Закону № 1788-ХІІ, що передбачені, зокрема, Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» (далі - Перелік № 909). Відповідно до пункту 5 Порядку №1191 грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону № 1058-IV, та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е»-«ж» статті 55 Закону № 1788-ХІІ, і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.
Страховий стаж, передбачений пунктами 2 і 3 цього Порядку №1191, враховується в календарному обчисленні. При цьому допускається підсумовування страхового стажу за періоди роботи, які дають право на призначення пенсії відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Щодо зарахування періоду роботи позивачки на посаді статистика поліклініки в Полтавському обласному клінічному госпіталі для інвалідів Великої Вітчизняної війни, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ст.16 Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров`я" безпосередньо охорону здоров`я населення забезпечують санітарно-профілактичні, лікувально-профілактичні, фізкультурно-оздоровчі, санаторно-курортні, аптечні, науково-медичні та інші заклади охорони здоров`я.
Середній медичний персонал - особи, які отримали спеціальну освіту та відповідну кваліфікацію в середніх медичних навчальних закладах і допущені в установленому порядку до медичної діяльності. Середній медичний персонал надає долікарську медичну допомогу, здійснює догляд за хворими, виконує під керівництвом лікаря профілактичну, діагностичну, лікувально -реабілітаційну, санітарно - противоепидемічну і організаторську роботу. До складу середнього медичного персоналу входять фельдшера, акушерки, медичні сестри, санітарні фельдшери, фельдшери-лаборанти, рентгено-лаборанти, зубні лікарі, зубні техніки та інші.
Зі змісту пункту 2 Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 № 909, вбачається, що робота на посаді лікаря та середнього медичного персоналу (незалежно від найменувань посад) лікарняних закладів, лікувально-профілактичних закладів особливого типу, лікувально- трудових профілакторіях, амбулаторно-поліклінічних закладах, закладах швидкої та невідкладної медичної допомоги, закладах переливання крові, закладах охорони материнства і дитинства, санаторно-курортних закладах, установах з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальні органи Держсанепід-служби, Держпраці, Держпродспожив служби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно - епідеміологічних закладах, діагностичних центрах, дає право на пенсію за вислугу років.
Відповідно до примітки 3 до Переліку №909 робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах до 1 січня 1992 , яка давала право на пенсію за вислугу років відповідно до раніше діючого законодавства, зараховується до стажу для призначення пенсії за вислугу років. У примітці до вказаного Переліку зазначено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.
Перелік закладів охорони здоров`я та лікарських посад визначено наказом Міністерства охорони здоров`я України №385 від 28.10.2002 «Про затвердження переліків закладів охорони здоров`я, лікарських, провізорських посад, посад молодших спеціалістів з фармацевтичною освітою, посад професіоналів у галузі охорони здоров`я та посад фахівців у галузі охорони здоров`я у закладах охорони здоров`я» (далі також - Перелік №385).
Отже, вказаними вище актами законодавства передбачено, що до посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, відносяться посади лікарів та середній медичний персонал (незалежно від найменувань посад).
Наказом Міністерства охорони здоров`я України № 195 від 25.12.1992 затверджено Перелік вищих і середніх спеціальних навчальних закладів, підготовка і отримання звання в яких дають право займатися медичною і фармацевтичною діяльністю.
Відповідно до Переліку вищих і середніх спеціальних навчальних закладів, підготовка і отримання звання в яких дають право займатися медичною фармацевтичною діяльністю, особи, які закінчили середній спецiальний медичний навчальний заклад зі спеціальності «Сестринська справа» отримали кваліфікацію «сестринська справа», «медсестра» мають право обіймати посади медичних сестер всіх найменувань, завідуючих: молочною кухнею, кімнатою матері і дитини, реєстратурою, інструкторів: з трудової діяльності, санітарної просвіти, лікувальної фізкультури, медичних лаборантів, гіпсових техників-ортезистів, рентгенолаборантів, медичних статистиків.
Згідно наказу Міністерства охорони здоров`я України №117 від 29.03.2002 було запроваджено для застосування з 02.04.2002 погоджений з Міністерством праці та соціальної політики України Довідник кваліфікаційних характеристик професій працівників. Випуск 78 "Охорона здоров`я", відповідно до якого визначено кваліфікаційні вимоги до посад. Так кваліфікаційні вимоги до посади «Статистик медичний вищої кваліфікаційної категорії»: вища освіта першого (бакалаврського) рівня галузі знань "Охорона здоров`я" за спеціальністю "Громадське здоров`я" або початковий рівень (короткий цикл) вищої освіти за освітнім ступенем молодший бакалавр, або фахова передвища освіта за освітньо-професійним ступенем фаховий молодший бакалавр галузі знань "Охорона здоров`я" за спеціальністю "Медсестринство" з наступною спеціалізацією (за профілем роботи) з "Медичної статистики". Безперервний професійний розвиток. Наявність посвідчення про присвоєння (підтвердження) вищої кваліфікаційної категорії з цієї спеціальності. Стаж роботи за фахом - понад 10 років.
Поряд з цим, протягом спірного періоду роботи позивачки діяв наказ Міністерства охорони здоров`я України № 195 від 25 грудня 1992 «Про затвердження Переліку вищих і середніх спеціальних навчальних закладів, підготовка і отримання звання в яких дають право займатися медичною і фармацевтичною діяльністю".
Згідно із цим наказом посаду медичного статистика, яка є посадою середнього медичного персоналу, могла займати особа, яка закінчила середній спеціальний медичний заклад.
Згідно довідки Комунального закладу освіти Полтавський базовий медичний фаховий коледж Полтавської обласної ради від 17.07.2025 №01-18/25 арх, 2 липня 1984 року ОСОБА_2 закінчила повний курс навчання закладу і отримала диплом з відзнакою серії ЕТ № 994875 із присвоєнням кваліфікації медичної сестри (наказ № 137 від 02.07.1984 року). Вказаний заклад освіти, був базовим закладом вищої освіти першого рівня акредитації.
Крім того, позивач має вищу кваліфікаційну категорію за спеціальністю «Медична статистика», присвоєну Управлінням охорони здоров`я Полтавської обласної державної адміністрації, що підтверджується посвідченням від 16.05.2008 року, а також свідоцтвами про підвищенням кваліфікації за посадою «Медична статистика», які наявні в матеріалах справи.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що посада медичного статистика, на якій позивачка працювала з 06.09.1994 по 11.07.2005, є посадами середнього медичного персоналу, отже вона має право на зарахування до спеціального стажу періоду роботи з 06.09.1994 по 11.07.2005.
Крім того, щодо посилання відповідача у спірному рішенні, щодо відсутності відомостей (сплата єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування), що підтверджують роботу в закладах та установах державної або комунальної форми власності на відповідних посадах на день досягнення пенсійного віку.
У відповідності до пункту 1 частини першої статті 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (надалі - Закон № 1058-IV) право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
За змістом статті 1 Закону № 1058-IV:
застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування;
страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;
страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.
Згідно з абзацом першим частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
У силу положень статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. Разом із тим, до стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.
Частинами першою та другою статті 20 Закону № 1058-IV передбачено, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі. Обчислення страхових внесків із сум, виражених в іноземній валюті, здійснюється шляхом перерахування зазначених сум у національну валюту України за курсом валют, установленим Національним банком України на день обчислення страхових внесків. Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5 - 7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.
Відповідно до частини шостої цієї статті страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.
У силу положень частини десятої згаданої статті, якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Приписами частини дванадцятої статті 20 Закону № 1058-IV визначено, що страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 04 вересня 2018 року у справі № 482/434/17 зазначив, що страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
За змістом положень Закону № 1058-IV, обов`язок зі сплати страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на роботодавця-страхувальника.
Отже, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків за конкретну особу не є підставою для позбавлення позивача права на зарахування до стажу його роботи періодів його фактичної роботи в Полтавському обласному клінічному госпіталі для інвалідів Великої Вітчизняної війни
Крім того, стаття 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (надалі - Закон № 1788-XII) встановлює, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів - трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Таким чином, у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів - трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
З аналізу наведених норм вбачається, що наявність записів у трудовій книжці є достатнім і основним доказом підтвердження відповідного стажу роботи.
Як встановлено матеріалами справи, а саме записами трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 01.08.1984, зазначено, що з 06.09.1994 по 10.07.2005 позивач працювала на посаді статистика поліклініки.
Крім того, відповідно до довідки Комунального підприємства «Полтавська обласна клінічна лікарня ім. М.В. Скліфософського Полтавської обласної ради» від 02.12.2025 року №03-18/5219 ОСОБА_1 з 12.05.1994 по 31.12.1994 р. (наказ № 14 від 03.05.1994 р.) прийнята за сумісництвом на посаду медичної сестри ендоскопічного кабінету на неповний робочий день (на 0,5 ставки). З 06.09.1994 р. (наказ № 23 від 05.09.1994 р.) переведена на посаду статистика поліклініки. З 02.01.1995 по 31.12.1995 р. (наказ № 2 від. ,01.02,1995 р.) прийнята за сумісництвом на посаду медичної сестри ендоскопічного кабінету на неповний робочий день (на 0,5 ставки). З 01.01.1996 по 31.12.1996 р. (наказ № 4 від 01.01.1996 р.) прийнята за сумісництвом на посаду медичної сестри ендоскопічного кабінету на неповний робочий день (на 0,5 ставки). З 02.01.1999 по 31.12.1999 р. (наказ № 1 від 04.01.1999 р.) прийнята за сумісництвом на посаду медичної сестри ендоскопічного кабінету на неповний робочий день (на 0,5 ставки). З 02.01.2004 по 31.12.2004 р. (наказ № 3 від 02.01.2004 р.) прийнята за сумісництвом на посаду медичної сестри ендоскопічного кабінету на неповний робочий день (на 0,5 ставки). З 01.01.2005 р. (наказ № 2 від 01.01.2005 р.) звільнена від сумісництва з посади медичної сестри ендоскопічного кабінету (0,5 ставки). З 01.01.2005 по 31.12.2005 р. (наказ № 2 від 01.01.2005 р.) прийнята за сумісництвом на посаду медичної сестри ендоскопічного кабінету на неповний робочий день (на 0,5 ставки). 10.07.2005 р. (наказ № 16 від 01.07.2005 р.) звільнена від сумісництва з посади медичної сестри ендоскопічного кабінету (0,5 ставки).
Право особи на отримання грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах, а також вихід на пенсію саме з однієї з таких посад у закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотримання особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" будь-якого іншого виду пенсії.
Встановлено, що ОСОБА_1 призначена пенсія за віком вперше, станом на день досягнення пенсійного віку позивачка працювала у закладі державної та/або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. "е"- "ж" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", стаж роботи на таких посадах на момент досягнення пенсійного віку становив понад 30 років, інші види пенсій раніше не призначались.
На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позивачка відповідає умовам, необхідним для призначення та виплати грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, яка передбачена п. 7-1 Перехідних положень розділу XV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Із урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги ОСОБА_1 , в оскаржуваній частині, обґрунтовані та підлягають задоволення, у зв`язку з чим вимоги апеляційної скарги відповідача задоволенню не підлягають.
Доводів щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу апеляційна скарга не містить, тому рішення Полтавського окружного адміністративного суду в даній частині перегляду не підлягає.
Інші доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
При прийнятті рішення в даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 06.09.2005; п. 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18.07.2006; п. 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10.02.2010; п. 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09.12.1994, п. 29).
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.
Таким чином, суд переглянувши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення із дотриманням вимог матеріального та процесуального права.
Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27.05.2026 року без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області - залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27.05.2026 по справі № 440/5050/26 залишити без змін . 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Суддя-доповідач | | В.В. Катунов
Судді | | Л.О. Фоміна   К.В. Мінаєва