Справа № 279/4239/26
Номер рядка звіту 38
Провадження № 2/279/2816/26
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"06" серпня 2026 р. 

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області у складі судді Невмержицької О.А., з секретарем Гонцовською Л.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу №279/4239/26 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія" Фінтраст Капітал" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з позовом до відповідача зазначивши, що 14.05.2025 року між ТОВ "Лінеура Україна" та ОСОБА_1 укладено Договір № 5535541 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. На умовах, встановлених Договором, ТОВ "Лінеура Україна" зобов`язується надати Клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а ОСОБА_1 зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. За взаємною згодою, сторони погодили наступні умови договору: Відповідно до п. 1.2. тип кредиту - кредит, сума кредиту складає 4500 грн..
Згідно із п. 1.3 Договору строк кредиту 360 днів: з 14.05.2025 року по 09.05.2026 року. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. На підставі погоджених умов, викладених в п. 2.1. Договору ТОВ "Лінеура Україна" надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок фізичної особи за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) НОМЕР_1 , яку Відповідачем вказано особисто під час укладання Договору. 
19.05.2025 року між ТОВ"№Лінеура Україна" та відповідачем було укладено додатковий договір до договору №5535541 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 14.05.2025року. Сторони за взаємною згодою домовились, що згідно умов додаткового договору Товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в сумі 2000 грн.. Відповідно до реквізитів Договору № 5535541 від 14.05.2025 року укладеного між сторонами, відповідач підписав договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором "21162", та відповідно до реквізитів додаткового договору № 5535541 від 19.05.2025 року укладеного між сторонами, відповідач підписав договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором "76657". Відповідно до зазначених вище умов Договорів, ТОВ "Лінеура Україна" свої зобов`язання перед ОСОБА_1 виконало та надало йому кредит в сумі 4500 грн. та 2000 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № НОМЕР_1 , що підтверджується копією довідки платіжного провайдера - ТОВ "Пейтек". 
Щодо нарахованих процентів за користування грошовими коштами пунктом 1.4.1. Договору передбачено стандартну процентну ставку, яка становить 0,95 % в день та застосовується в межах строку кредиту, вказаного в п. 1.3 Договору. 12.06.2025 року відповідач не здійснив оплату процентів згідно графіку платежів та не повернув тіло кредиту.
30.12.2025 року ТОВ "Лінеура Україна" на підставі договору факторингу №30/12/2025 за плату відступило, а ТОВ "ФК" Фінтраст Капітал" набуло право грошової вимоги до відповідача.
Відповідно до умов строк дії п. 1.3 Договору № 5535541 строк кредиту 360 днів: з 14.05.2025 року по 09.05.2026 року. Станом на дату укладання Договору факторингу від 30.12.2025 року №30/12/2025, строк дії Договору № 5535541 від 14.05.2025 року не закінчився.   А тому, в межах строку дії Договору, укладеного між Первісним кредитором та Відповідачем, ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» у період з 31.12.2025 року по 09.05.2026 року нараховані відсотки сумі 22 177,75 грн.. Просив стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» заборгованість на загальну суму 29327,75 грн., з яких сума кредиту 6500,00 грн., сума процентів за користування кредитом 22177,75 грн., та 650 грн. комісії за надання кредиту, та судові витрати.
Справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 
Відповідач надав відповідь на позовну заяву в якій вказав, що з позовною заявою він не згодний та заперечує в повному обсязі щодо суми боргу, не визнає зазначений позивачем електронний договір, оскільки зазначений позивачем договір не був підписаний його електронним цифровим підписом та інші порушення процедури видачі коштів. Позивачем в своїй позовній заяві не доведено належними доказами укладання спірного кредитного договору зі ним та не доведено отримання ним коштів в сумі 6500,00 грн., оскільки відсутні первинні обліково-бухгалтерські документи. Згідно Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», що підтверджували б видачу коштів відповідно до вимог законодавства. Позивач зазначає, що 14.05.2025 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено договір №5535541 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Тобто, дані про дату народження, РНОКПП, адресу були, як стверджує позивач, підставою для укладання договору про надання коштів в сумі 6500,00 грн. на умовах споживчого кредиту. З даної позовної заяви вбачається, що первісний позивач та правонаступник, якому передано право вимоги здійснюють свою діяльність всупереч ст.10 Закону України «Про споживче кредитування», норми якої передбачають, що до укладення договору про споживчий кредит, кредитодавець зобов`язаний оцінити кредитоспроможність споживача, доходи споживача, мету отримання кредиту, виконання зобов`язань перед іншими кредитодавцями, інше Оскільки, ні на зазначену позивачем дату укладення 14.05.2025 року, як стверджує позивач, ні до цієї дати він не був кредитоспроможним, ні платоспроможним, що підтверджую копією довідки ОК-7. Паспорт громадянина України він отримав 09.06.2025 року №20061010-06732, видавник 1820 09.06.2025 року, також попередній тимчасовий паспорт мав номер № НОМЕР_2 виданий 06.11.2020 р., що свідчить про те, що ідентифікація особи не здійснювалась, а надана інформація суду не відповідає дійсності. Просив відмовити позивачу в задоволенні позову в повному обсязі. 
Позивачем подано відповідь на відзив в якому вказав, що відповідач, оформлюючи кредитний договір заходить на Веб-сайт ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» https:/credit7.ua, в тому числі через Мобільний додаток «Credit7» реєструється та створює електронний кабінет, в якому йому надходить текст Кредитного договору та де він має змогу ознайомитись з Правилами, Паспортом споживчого кредиту (додається до позовної заяви), інформацією передбаченою частиною 2 статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ліцензією, фінансовим звітом тощо. Таким чином, Відповідач має примірник оригіналу кредитного договору та паспорту споживчого кредиту. Доступ до особистого кабінету клієнта має тільки Відповідач. Підписання договору між первісним кредитодавцем та відповідачем відбулося 14.05.2025 року одноразовим ідентифікатором 21162, та підписання додаткового договору відбулося 19.05.2025 року одноразовим ідентифікатором 76657. Переказ коштів, виданих в рамках Кредитного договору здійснено шляхом перерахування на банківську картку № НОМЕР_1 , яку відповідачем вказано особисто в заяві на отримання Кредиту та підтверджується копіями довідок платіжного провайдера ТОВ «ПЕЙТЕК». Підписуючи договір, позичальник погоджується на укладання договору саме такого змісту, що фактично нівелює усі доводи стосовно невідповідності умов договору без достатніх на це доказів. У даному випадку сторонами правовідносин погоджено у належній формі строк кредитування, а нарахування здійснено відповідно до погодженого строку, нараховані відсотки не носять штрафного характеру, а є процентами за користування кредитом, що нараховані в межах строку кредиту - процентами за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором. Станом на сьогоднішній день, ані Кредитний договір, ані будь-яке його положення чи пункт, включаючи ціну договору, не визнано відповідно до чинного законодавства недійсними, не справедливими чи не добросовісним. Отже, Відповідачу у даному випадку нарахування процентів за користування кредитним коштами, виданими в рамках Кредитного договору, здійснювалося в межах строку користування кредитом, враховуючи вимоги чинного законодавства та на підставі умов Кредитного договору. Просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив в якому вказав, що позивачем не доведено належними доказами укладання спірного кредитного договору зі ним та не доведено отримання коштів в сумі 6500,00 грн., оскільки відсутні первинні обліково-бухгалтерські документи згідно Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», що підтверджували б видачу коштів відповідно до вимог законодавства. Представник позивача стверджує, що спірний договір №5535541 про надання коштів на умовах споживчого кредиту було укладено 14.05.2025 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 лише на підставі зазначених даних. Тобто, дані про дату народження, РНОКПП, адресу були, як стверджує позивач, підставою для укладання договору про надання коштів в сумі 6500,00 грн. на умовах споживчого кредиту та не спростовує порушення статті 10 Закону України «Про споживче кредитування». Оскільки, ні на зазначену позивачем дату укладення 14.05.2025 року, як стверджує позивач, ні до цієї дати я не був кредитоспроможним, ні платоспроможним, що підтверджено копією довідки ОК-7. Окрім того, оспорюваний договір не міг бути укладений, оскільки паспорт громадянина України він отримав 09.06.2025 року №20061010-06732, видавник 1820 09.06.2025 року. Просив відмовити в задовленні позовних вимог.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 14.05.2025 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №5535541 , та 19.05.2025 року між ТОВ "Лінеура Україна" та ОСОБА_1 було укладено додатковий договір до договору №5535541 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 14.05.2025 року.
Згідно з п.1.1 укладення цього Договору здійснюється Сторонами за допомогою ІКС Товариства, доступ доякої забезпечується Клієнту через Вебсайт або Мобільний застосунок «Сredit7». Електронна ідентифікація Клієнта здійснюється при вході Клієнта в Особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» та внутрішніми документами Товариства, зокрема, шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону Клієнта, вказаний при вході в Особистий кабінет, та/або шляхом перевірки правильності введення Пароля до Особистого кабінету. При цьому Клієнт самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до Вебсайту/ІКС Товариства.
Відповідно до п.1.2. на умовах, встановлених Договором, Товариство зобов`язується надати Клієнту грошовікошти в гривні (далі - кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнтзобов`язується повернути кредит, сплатити Комісію (якщо передбачена Договором) і проценти закористування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором.
Пунктом 1.4.1 передбачено, що стандартна процентна ставка становить 0,95 % за кожен денькористування кредитом та застосовується в межах всього строку кредитування, вказаного в п.1.3 цього договору.
Згідно п.1.5 орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення Договору складає: за стандартною ставкою 2639,6200 % річних.
Згідно п. 2.1 - 2.5 договору товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок Клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) № НОМЕР_1 . Суму кредиту (його частину) Товариство перераховує протягом двох днів з моменту укладення цього Договору. Дати надання кредиту: 14.05.2025 або 15.05.2025. У випадку, якщо Товариство здійснює перерахування коштів не у день укладання Договору, а у наступні календарні дні, Груфік платежів підлягає коригуванню шляхом зміщення дати повернення кредиту, враховуючи строк кредиту (кількість днів), заначений в п.1.3 Договору, відлік якого в даному випадку починається з моменту надання коштів. Новий Графік платежів розміщується Товариством в Особистому кабінеті та/або направляється на електронну адресу Клієнта.
2.3. Товариство надає Клієнту консультації з питань виконання Договору, здійснює інформування, направляє різного роду повідомлення, в тому числі шляхом надання інформації та документів через Особистий кабінет. Інформування Клієнта про зміни надання фінансової послуги, щодо якої укладено Договір, здійснюється через Особистий кабінет та/або Вебсайт Товариства. 2.4. Кредит вважається наданим в день перерахування Товариством суми кредиту (загального розміру) за реквізитами, згідно з п. 2.1. Договору; п. 2.5. Кредит вважається погашеним в день отримання Товариством грошових коштів в розмірі, необхідному для погашення заборгованості за кредитом в повному обсязі. 
Відповідно до п.3.1 договору нарахування процентів є однією зі складових оплати (другою складовою) за надання та користування кредитом. Нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредитування, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році,
тобто метод "факт/факт".
Відповідно до п. 4.1 договору сторони домовилися, що повернення (виплата) кредиту та сплата Комісії (якщо передбаченаДоговором), процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно з Графіком платежів, крім випадку, визначеного в п.4.3. Договору
Відповідно до паспорту споживчого кредиту від 14.05.2025 року ОСОБА_1 проінформований про тип кредиту, валюту кредиту, суму, строк кредитування, орієнтовну реальну річну процентну ставку та орієнтовну загальну вартість кредиту, порядок повернення кредиту
Згідно наведеного у позовній заяві розрахунку заборгованості, ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором №5535541 від 14.05.2025 року в розмірі 29327,75 грн., з яких: 6500 грн. (4500 грн. первинна сума наданого кредиту, 2000 грн. додаткова сума кредиту) сума заборгованості за основною сумою боргу, 22177, 75 грн. за нарахованими відсотками (нараховані проценти первісним кредитором у сумі 14150,25 грн, проценти нараховані ТОВ "Фінтраст Капітал" у сумі 8027,50 грн.), та 650 грн. комісії за надання кредиту.
Судом також встановлено, що інформаційними довідками від 30.12.2025 року, наданими для ТОВ «Лінеура Україна» підтверджується, що ТОВ «Пейтек» є фінансовою установою , що має право на надання платіжних послуг. Товариство відповідно до ліцензії від Національного банку України 24.05.2024 надає послуги з переказу коштів без відкриття рахунку. Між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Пейтек» укладено договір про надання платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку. Відповідно до зазначеного договору було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта на суму 4500 грн. 14.05.2025 року, та на суму 2000 грн. 19.05.2025 року.
30.12.2025 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК» «Фінтраст Капітал» укладено договір факторингу №30/12/2025, у відповідності до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» передає (відступає) ТОВ «Фінтраст Капітал» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінтраст Капітал» приймає належні ТОВ «Лінеура Україна» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників.
Відповідно до Реєстру повідомлень кредитних договорів, права вимоги за якими відступлені, із заначенням Email Hash, дати і часу відправки електронної адреси,в тому числі і до ОСОБА_1 ..
Відповідач в свою чергу до відзиву не надає будь яких доказів щодо спростування розрахунку позивача.
За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Як вбачається з матеріалів справи, оспорюваний договір був укладений сторонами в електронній формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворепідпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі №234/7160/20 (провадження №61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі №234/8084/20 (провадження №61-2303св21).
Всупереч умов укладеного кредитного договору, зобов`язання щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів у строки і на умовах, передбачених договором, відповідачем належним чином не виконувалися, у зв`язку з чим, у нього виникла заборгованість.
Згідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Щодо нарахування процентів пунктом 1.4.1 договору передбачена стандартна процентна ставка становить 0,95 % за кожен день користування кредитом та застосовується в межах всього строку кредитування, вкащзаного в п.1.3 цього договору.
Згідно розрахунку заборгованості за Договором № 5535541 від 14.05.2025 року у період з 14.05.2025 року по 30.12.2025 року первісним кредитором було нараховано проценти за користування грошовими коштами загальною сумою 14150,00 грн., та за період з 31.12.2025 року по 09.05.2026 року ТОВ "Фінтраст Капітал" було нараховано проценти за користування грошовими коштами загальною сумою 8027,50 грн.. Однак, у зазначені періоди відповідачем не здійснено жодної оплати на рахунок первісного кредитора, та на рахунок ТОВ "Фінтраст Капітал" спрямовані на оплату тіла кредиту або оплату процентів за користування грошовими коштами. Враховуючи зазначене, станом на 09.05.2026 року загальна сума заборгованості відповідача за договором №5535541 від 14.05.2026 та додатковим договором від 19.05.2025 року склала: тіло кредиту 6500 грн., заборгованість за процентами 22177,75 грн..
Враховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед первісним кредитором, 30.12.2025 року ТОВ «Лінеура Україна» на підставі договору факторингу № 30/12/2025 за плату відступило, а ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» набуло право грошової вимоги до Відповідача.
Відповідно до п. 1.1. Договору факторингу № 30/12/2025 від 30.12.2025 року ТОВ Лінеура Україна» за цим договором Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб-Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту.
Відповідно до умов строк дії п. 1.3 Договору № 45535541 строк кредиту 360 днів, з 14.05.2025 року 09.05.2026 року, станом на дату укладання договору факторингу від 30.12.2025 року №30/12/2025, строк дії не закінчився.
В межах строку дії Договору, укладеного між первісним кредитором та відповідачем, ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» у період з 31.12.2025 року по 09.05.2026 року становить 130 календарних днів, та здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою в розмірі 8027,50 грн..
У даному випадку проценти нараховано у межах погодженого строку надання кредиту, зазначеному в п. 1.3. Договору № 5535541 від 14.05.2025 року, а тому заборгованість по нарахованих процентів за користування грошовими коштами підлягає стягненню з відповідача у сумі 22177, 75 грн. -нараховані проценти первісним кредитором у сумі 14150,25 грн., та проценти нараховані ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» у сумі 8027,50 грн..
Щодо посилань відповідача про перерахування коштів первісним кредитором.
Щодо посилання відповідача, що позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів щодо видачі кредиту, та не доведено, що банківська картка НОМЕР_1 належить відповідачу, однак відповідач на підтвердження своїх заперечень, викладених у відзиві на позов, не надав жодних доказів, а саме, що звертався до суду з клопотаннями про витребування доказів, не надав доказів, які б спростовували суму заборгованості відповідача перед позивачем або що дана банківська картка йому не належить.
Щодо посилань відповідача про перерахування коштів кредитором.
Матеріалами справи підтверджується наявність у договорі персональних даних відповідача, а саме номер реєстраційного номеру облікової картки платника податків, номер банківської картки, та електронну адресу ОСОБА_1 . Також суд звертає увагу на те, що реєстраційний номер облікової картки платника податків, номер мобільного телефону НОМЕР_3 повністю співпадає із такими даними (в договорі №5535541), що зазначені самим відповідачем у його відзиві на позовну заяву. 
Щодо посилань відповідача на неотримання ним кредитних коштів за наслідками укладення договору, то суд виходить із того, що матеріали справи не містять жодних доказів того, що ОСОБА_1 звертавася до первісного кредитора або до нового кредитора зі зверненнями про неотримання кредитних коштів. Також відсутні звернення відповідача з такого приводу до правоохоронних органів. Суду й не надано доказів того, що кошти не були зараховані на банківські рахункии відповідача. 
Також договір, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ "Лінеура Україна, та договір факторингу у встановленому порядку недійсним не визнаний, тобто, в силу положень статті 204 ЦК України діє презумпція правомірності вказаних правочинів.
Крім того, без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, без здійснення входу відповідача на веб-сайт за допомогою логіна і пароля особистого кабінету укладання договору між сторонами є технічно неможливим. Належних і документальних доказів на спростування тверджень позивача щодо наявності на договорі електронного цифрового підпису одноразового ідентифікатора відповідачем не надано (постанова Верховного Суду від 09.09.2020 (справа №732/670/19), від 12.01.2021 (справа №524/5556/19), від 31.08.2022 (справа №280/4456/20), від 09.02.2023 (справа №640/7029/19)). Номер мобільного телефону, зазначений у кредитному договорі, та який є логіном особистого кабінету, є фінансовим номером відповідача, через який відбувалася, відповідно, верифікація платежів у банківській установі, де відкритий поточний рахунок на ім`я відповідача
Відповідач не стверджував, що його особистими даними, у тому числі номером мобільного телефону, електронною поштою тощо заволоділи треті особи шахрайським шляхом. Доказів звернення до правоохоронних органів з відповідними заявами не надав.
У постанові Верховного Суду від 31 січня 2024 року у справі № 671/1832/20 (провадження № 61-232св23) зазначено, що кредитний договір, укладений в електронній формі через інформаційно- телекомунікаційну систему кредитодавця з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, є дійсним та рівнозначним договору в письмовій формі. Для підтвердження укладення такого договору достатньо доказів проходження позичальником процедури ідентифікації (надання паспортних даних, ІПН, телефону, email) та підписання договору шляхом введення одноразового ідентифікатора.
Також у постанові від 01.07.2024 у справі № 638/161/22 ВС погодився із тим, що без введення позичальником відповідних даних, здійснення його верифікації, передання ним та отримання товариством персональних даних від позивача з метою укладення договору, таке укладення кредитного договору є неможливим. А в матеріалах справи відсутні докази протиправності дій третіх осіб стосовно позивача, які стосуються підписання кредитного договору. Отже суд приходить до висновку, що кредитний договір був укладений в електронному вигляді саме відповідачем, а не третіми особами.
Крім того, відповідач вказує, що в договорі про надання споживчого кредиту №5535541 від 14.05.2025 року зазначено паспортні дані, що не відповідають його паспортним даним. Однак, з долученої копії паспорту відповідачем вбачається, що дата видача документу 09.06.2025 року, а вищезаначений договір укладений 14.05.2025 року та додатковий договрі 19.05.2025, на підтвердження своїх доводів, доказів не надає.
При цьому, суд не може погодитися з законністю нарахування та стягнення комісії так як вказана комісійна винагорода є платою за послуги, що супроводжують кредит, а саме - за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок споживача, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, що за своєю природою є дискримінаційним, суперечить моральним засадам суспільства, а тому є незаконним в силу вимог ч.5 ст.11, ч.1, 2, 5, 7 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів».
Наведений висновок суду узгоджується з правовими позиціями, викладеними в постановах Верховного Суду від 13 листопада 2019 року по справі №730/1100/15-ц, від 27 листопада 2019 року по справі №522/18855/16, від 19 лютого 2020 року по справі №756/8840/17-ц, які з огляду на вимоги ч.4 ст.263 ЦПК України підлягають врахуванню при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.
Аналізуючи надані позивачем докази у сукупності з наведеними вище положеннями законодавства, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.
Судові витрати зі сплати судового збору підлягають стягненню з відповідача пропорційно до розміру задоволених вимог, відповідно до ст.141 ЦПК України (0,98%). Щодо заявленої вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми в рахунок відшкодування за правничу допомогу суд зазначає наступне.
Статтею 133 ЦПК України визначено види судових витрат, які складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п.1ч.3ст.133 ЦПК України).
Відповідно до ч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведення експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Таким чином, необхідною умовою для відшкодування витрат на правничу допомогу є подання стороною детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (ч.3 ст. 141 ЦПК України).
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір про надання правової допомоги від 10/12-2024, акту №21011 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно договору №10/12-2024 від 10.12.2024 р..
Згідно з положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Аналіз наведених положень дає підстави для висновку про те, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка в силу приписів частини 2 статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України».
Також у постанові від 12.02.2020 року у справі № 648/1102/19 Верховний Суд зазначив, що вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. Суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Суд має застосувати положення закону про завдання та принципи цивільного судочинства, пропорційність у цивільному судочинстві, а також конкретні обставини справи, вимоги, з якими заявник звернулася до суду, їх значення для заявника.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, слід виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.
Так, з урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи у даній справі, враховуючи принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та спірних правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність зменшити розмір заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу до розміру 5000 грн. Витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму є співмірними з наданим адвокатом обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

Керуючись ст. 263-265 ЦПК України, ст.525,526,530,549,610-612,628,629,638,1054,1055 ЦК України, суд - 
У Х В А Л И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія"Фінтраст Капітал" 28677 (двадцять вісім тисяч шістсот сімдесят сім) гривень 75 копійок заборгованості за договором №5535541 від 14.05.2025 року. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія"Фінтраст Капітал"судові витрати в сумі 2603 (дві тисячі шістсот три) гривні 40 копійок зі сплати судового збору та 5000 (п`ять тисяч) гривень за надання професійної правничої допомоги. 
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в 30-денний строк, який обчислюється з дня проголошення (складення) рішення. Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення (складення), має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а в разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не було скасовано.

Сторони:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Капітал", адреса місця знаходження: 03045, м. Київ, вул. Набережно-Корчуватська, буд. 27, прим. 2, ЄДРПОУ 44559822.
Відповідач - ОСОБА_1 , адреса місця реєстрації/проживання:    АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Суддя: Невмержицька О.А.