ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/2431/26 Справа № 172/3365/25 | | Суддя у 1-й інстанції - Філіппов Є. Є. Суддя у 2-й інстанції - Піскун  О. П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

07 вересня 2026 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Піскун О. П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Кравцова Вадима Віталійовича в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 01 червня 2026 року стосовно
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі — КУпАП), 
за участю:
захисника Шубіна О. П.

ВСТАНОВИВ:
Зміст оскарженого судового рішення. 
Постановою Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 01 червня 2026 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, та стягнуто на користь держави судовий збір у сумі 665,60 гривень.
Згідно з постановою суду першої інстанції, 18 грудня 2025 року о 13:40 год. по вул. Центральній в с. Медичне Синельниківського району Дніпропетровської області водій ОСОБА_1 керував автомобілем BMW 520, номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала. 
В апеляційній скарзі захисник просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. 
В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що відповідно до наявного в матеріалах справи відеозапису ОСОБА_1 перебуває поряд з транспортним засобом співробітників поліції, автомобіль марки BMW, д.н.з. НОМЕР_2 , знаходиться нерухомим. Зазначене свідчить про те, що ОСОБА_1 не є водієм, а тому не є суб`єктом адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Зазначає, що як вбачається з матеріалів справи працівниками поліції запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки, на що останній погодився, що також підтверджується Актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням технічних засобів від 18.12.2025, чеком Drager Alcotest 6810 від 18.12.2025, направленням на медичний огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Однак працівники поліції склали протокол про адміністративне правопорушення не за керування ОСОБА_1 т/з у стані алкогольного сп`яніння (п. 2.9 а ПДР), а за відмову від проходження огляду у встановленому законом порядку.
Таким чином, матеріали справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не містять належних та допустимих доказів на підтвердження порушення останнім вимог саме п. 2.5 Правил дорожнього руху.
Зауважує, що суд не має права самостійно змінювати кваліфікацію адміністративного правопорушення, інкримінованого особі.
Вказує, що ОСОБА_1 18.12.2025 року виконував обв`язки військової служби, що підтверджується довідкою Т.в.о. Командира військової частини НОМЕР_3 від 15.04.2026 №1344. За таких обставин співробітники поліції у разі виявлення у ОСОБА_1 ознак сп`яніння зобов`язані були викликати співробітників Військової служби Правопорядку, яка в подальшому мала проводити огляд ОСОБА_1 відповідно до вимог діючого законодавства України.
Отже, співробітниками поліції допущено порушення порядку огляду водія транспортного засобу на стан сп`яніння та порядку складання протоколу про адміністративні правопорушення (не належний орган).
Зазначає про відсутність підстав зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 18.12.2025 року, що також свідчить про відсутність факту керування ОСОБА_1 зазначеним в протоколі транспортним засобом та про протиправність вимог співробітників поліції про проходження огляду на стан сп`яніння.
Крім того, вважає неправомірним недопущення судом захисника до розгляду справи в режимі відеоконференції. 
Позиції учасників апеляційного процесу.
В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, повідомлений належним чином про дату, час та місце апеляційного розгляду. Надіслав до суду клопотання про зупинення провадження у справі. 
Неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб (ч. 6 ст. 294 КУпАП).
Захисник Шубін О. П. надав суду письмові пояснення по справі, які підтримав в судовому засіданні, вважає, що суд першої інстанції фактично визнав ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за порушення ПДР України, яке він не скоював, що стало наслідком безпідставного притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП. Просив апеляційну скаргу задовольнити, постанову суду першої інстанції скасувати, провадження у справі закрити. 
Мотиви апеляційного суду.
Стосовно вимог клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження в справі, слід зазначити наступне.
У КУпАП відсутня норма, яка б передбачала підстави для зупинення судового провадження у справах за обвинуваченням у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 130 КУпАП.
Дійсно, Верховною радою України Законом від 14.04.2022 № 2201-IX було внесено зміни до Кримінального процесуального кодексу України з метою удосконалення порядку здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану. Відповідні зміни стосувались в тому числі і підстав зупинення кримінального провадження. Зокрема, вказане положення кримінального процесуального закону на даний момент передбачає обов`язок суду зупиняти кримінальне провадження у разі проходження обвинуваченим військової служби за призовом під час мобілізації.
Проте подібних змін до КУпАП зазначеним законом внесено не було. Це свідчить про те, що законодавець мав на меті врегулювати виключно питання щодо зупинення кримінального провадження в умовах воєнного стану.
Це обумовлено тим, що статус обвинуваченого відрізняється від статусу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Так, відповідно до КПК участь обвинуваченого у розгляді кримінального провадження є обов`язковою на відміну від провадження у справі про адміністративне правопорушення, де визначено, що участь особи є обов`язковою тільки при розгляді окремої категорії справ. Апеляційний суд наголошує, що стаття 130 КУпАП до відповідного вичерпного переліку не входить.
Окрім цього, строки притягнення до кримінальної відповідальності є більш тривалими, ніж строки накладення адміністративного стягнення та порядок їх обчислення є різним. Враховуючи зазначене, апеляційний суд вважає, що положення КПК України щодо зупинення кримінального провадження не можуть бути застосовані за аналогією закону до провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки законодавець свідомо врегулював відповідне питання виключно у межах кримінального процесу.
Також апеляційний суд зауважує, що сам факт проходження ОСОБА_1 військової служби не позбавив його можливості реалізовувати процесуальні права через захисника, який подав апеляційну скаргу, бере участь у судовому засіданні та має можливість подавати письмові пояснення, заяви, клопотання й додаткові матеріали.
З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі необхідно відмовити.
Перевіривши постанову суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги захисника апеляційний суд доходить наступних висновків.
Відповідно до вимог статей 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.
Згідно з вимогами ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до вимог ч.2 ст.9 КУпАП адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.
Положеннями ч.1 ст.130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Суд апеляційної інстанції вважає викладений в постанові суду першої інстанції висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП таким, що відповідає фактичним обставинам справи.
Викладений в постанові суду першої інстанції висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення від 18.12.2025 серії ЕПР № 544207, складеним з дотриманням вимог, передбачених ст.ст. 254-256 КУпАП і засвідченим підписом уповноваженої особи, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого ОСОБА_1 18.12.2025 перебував в стані алкогольного сп`яніння 0.82 проміле алкоголю, відеозаписом на якому зафіксовано факт вчинення правопорушення ОСОБА_1 , поясненнями порушника. 
Надані докази були досліджені апеляційним судом. 
Дослідивши вказані матеріали суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зазначені докази відповідають критеріям належності та допустимості, а в своїй сукупності також достатності для підтвердження висновків суду першої інстанції про доведення винуватості ОСОБА_1 у порушенні ним вимог п.2.9а ПДР України, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, у поза розумний сумнів.
Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність і належність доказів, наданих під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, по справі не вбачається.
Апелянт посилається на те, що матеріали справи не містять жодних належних, достовірних та допустимих доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом.
Проте, зазначені доводи апеляційний суд розцінює критично, зважаючи на наступне.
Так, ч.1 ст.130 КУпАП передбачає дві форми об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, а саме: керування особою транспортним засобом у стані сп`яніння та відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.
Обставина керування особою транспортним засобом обов`язково належить до предмету доказування під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Долучений до матеріалів справи відеозапис хоча і не містить фіксування керування транспортним засобом ОСОБА_1 , що сталося 18 грудня 2025 року о 13:40 год. по вул. Центральній в с. Медичне Синельниківського району Дніпропетровської області, проте містить інформацію про те, що під час розмови з інспектором поліції ОСОБА_1 жодним чином не заперечував факт керування транспортним засобом за обставин, викладених у протоколі серії ЕПР № 544207 від 18.12.2025.
Таким чином, відеозапис об`єктивно містить обставини адміністративного правопорушення в обсязі, достатньому для вирішення питання про наявність події адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та винуватості ОСОБА_1 у його вчиненні.
На думку апеляційного суду, долучений до матеріалів справи відеозапис за своїм обсягом та повнотою відповідає критерію достатності, та містить фіксацію подій, що підтверджує обставини, викладені та зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення. За допомогою засобів відеозапису поліцейськими зафіксовані обставини вчиненого адміністративного правопорушення, що спростовує твердження апелянта. 
Крім того, з відеозапису з бодікамери вбачається, що працівником поліції було повідомлено ОСОБА_1 причини зупинки транспортного засобу, а саме: не ввімкнено показник повороту, після чого виявлено у нього ознаки алкогольного сп`яніння та запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння у визначеному законом порядку із роз`ясненням процедури проходження такого огляду, на що останній погодився та пройшов такий огляд із дотриманням процедури на місці зупинки транспортного засобу, погодився з результатами тестування, на пропозицію поліцейського повторно пройти огляд в медичному закладі у разі незгоди з результатами огляду відмовився. 

Таким чином, відеозапис об`єктивно містить обставини адміністративного правопорушення в обсязі, достатньому для вирішення питання про наявність події адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та винуватості ОСОБА_1 у його вчиненні.
На думку апеляційного суду, долучений до матеріалів справи відеозапис за своїм обсягом та повнотою відповідає критерію достатності, та містить фіксацію подій, що підтверджує обставини, викладені та зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення. За допомогою засобів відеозапису поліцейськими зафіксовані обставини вчиненого адміністративного правопорушення, що спростовує твердження апелянта. 
До того ж, апеляційний суд враховує письмові пояснення ОСОБА_1 , наявні в матеріалах справи, у яких він зазначив, що 18.12.2025 близько 13.00 год. він випив пляшку пива, після чого сів за кермо свого автомобіля BMW 520, номерний знак НОМЕР_1 , та по вул. Центральній був зупинений патрульними поліції за те, що не ввімкнув світловий показник повороту. З показниками алкотестера «Драгер» згоден, факт керування та вживання алкоголю не заперечував.
Водночас, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги в тій частині, що у протоколі про адміністративне правопорушення дійсно зазначено про порушення ОСОБА_1 вимог пункту 2.5 Правил дорожнього руху України. Хоча із матеріалів справи вбачається, що останній пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, за результатами якого стан алкогольного сп`яніння було підтверджено.
За таких обставин апеляційний суд доходить висновку, що зазначення у протоколі про адміністративне правопорушення пункту 2.5 ПДР України є очевидною технічною опискою, яка сама по собі не спростовує встановлених у справі фактичних обставин та не впливає на правильність кваліфікації дій ОСОБА_1 .
Так, у протоколі належним чином викладено фактичні обставини правопорушення, розкрито його об`єктивну сторону, зазначено факт проходження ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння та зафіксовано конкретний результат такого огляду, відповідно до якого у ОСОБА_1 встановлено стан сп`яніння.
Зазначені відомості узгоджуються з іншими матеріалами справи та у своїй сукупності дають достатні підстави для висновку про фактичне вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого відповідною нормою КУпАП. Отже, помилкове посилання у протоколі на пункт 2.5 ПДР України за наведених обставин не має характеру істотного недоліку, який перешкоджає встановленню суті правопорушення та прийняттю законного й обґрунтованого рішення у справі.
Доводи апеляційної скарги щодо необхідності проведення огляду водія транспортного засобу на стан сп`яніння та складання протоколу про адміністративні правопорушення працівниками ВСП, оскільки ОСОБА_1 є військовослужбовцем, апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані з огляду на таке.
Відповідно до ч.1 ст.15 КУпАП військовослужбовці несуть відповідальність за адміністративні правопорушення за дисциплінарними статутами. За порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах.
За змістом ст.266-1 КУпАП огляд на стан сп`яніння проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром, лише щодо військовослужбовців Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин.
Також, відповідно до ст.266-1 КУпАП огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння військовослужбовців Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.
Аналіз положень ст.266-1 КУпАП свідчить про те, що даною нормою права не визначається порядок огляду військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, які керують транспортним засобом.
Отже, положення ст.266-1 КУпАП не стосуються спеціального суб`єкту - водія транспортного засобу, а лише військовослужбовців за вчинення військових адміністративних правопорушень.
Відповідно, порядок огляду військовослужбовців Збройних Сил України, які керують транспортними засобами на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції здійснюється в загальному порядку, встановленому ст.266 КУпАП, який проводить працівники Національної поліції.
Військовослужбовці при виконанні своїх службових обов`язків, крім іншого, є суб`єктами правопорушення, передбаченого ст.172-20 КУпАП, у разі виявлення у них ознак чи стану сп`яніння. У вказаному випадку слід розмежовувати поняття суб`єкта правопорушення, а саме першочергово особа, яка керує т/з спочатку визначається як водій (загальний суб`єкт), а при умові виконання ним ще й службових обов`язків, пов`язаних із проходженням служби в ЗСУ (керуючи т/з) як військовослужбовець (спеціальний суб`єкт).
Суд апеляційної інстанції вважає, що за наявності існування ознак двох складів адміністративних правопорушень як за ст.130 КУпАП, так і за ст.172-20 КУпАП, такі дії слід фіксувати при спільних діях працівників поліції та служби ВСП для складення протоколів про адміністративні правопорушення за відповідними статтями.
Разом з тим, матеріали справи не містять даних про те, що у визначений у протоколі час водій ОСОБА_1 перебував під час виконання своїх обов`язків військовослужбовця.
В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 зазначається, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.
Отже, ОСОБА_1 реалізував своє право керувати транспортним засобом, а значить погодився виконувати додатково покладені на нього обов`язки, встановлені нормами законодавства України, в тому числі і Правилами дорожнього руху України, пункт 2.9 а, яким водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Враховуючи вищевикладене, у поліцейських були відсутні підстави для виклику службових осіб Військової служби правопорядку у Збройних Силах України та проведення ними огляду в порядку ст. 266-1 КУпАП, а тому працівники поліції правильно та у відповідності до статті 266 КУпАП зафіксували керування водієм ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та склали протокол стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Таким чином, огляд був проведений працівниками поліції як уповноваженими особами на проведення відповідних оглядів, та ними вірно застосовані норми Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Доводи апелянта про неправомірність недопущення захисника до розгляду справи в режимі відеоконференції є необґрунтованими. Як убачається з матеріалів справи, клопотання захисника з цього питання було розглянуто судом та за результатами його розгляду постановлено вмотивоване рішення про відмову в його задоволенні. При цьому проведення судового розгляду в режимі відеоконференції є правом суду, а не його безумовним обов`язком, та залежить від конкретних обставин справи і наявності відповідних підстав. Апелянтом не наведено доводів, які б свідчили про те, що відмова у проведенні відеоконференції призвела до фактичного позбавлення особи права на захист або істотного обмеження її процесуальних прав. За таких обставин підстав для скасування постанови суду першої інстанції з наведених мотивів апеляційний суд не вбачає. 
При розгляді справи судом першої інстанції порушень вимог статей 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд першої інстанції, з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які були б підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено, а доводи апеляційної скарги за своїм змістом зводяться до незгоди з прийнятим судовим рішення, власної оцінки доказів справи та положень КУпАП, які він тлумачать на свій розсуд, ігноруючи їх сукупність та об`єктивність відеозапису.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку про залишення оскарженої постанови суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд 

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу захисника Кравцова Вадима Віталійовича залишити без задоволення.
Постанову Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 01 червня 2026 року стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя         О. П. Піскун