465/9540/25
2/465/704/26

РІШЕННЯ
Іменем України
(заочне)

13.08.2026 року м. Львів 

Франківський районний суд м. Львова у складі:
головуючого судді Гулієвої М. І.,
за участі секретаря судових засідань Паньковецької Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом Адвокатського об"єднання "Всеукраїнський центр адвокатських розслідувань ДТП "Автопоміч" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання професійної правничої (правової) допомоги,-

встановив:

Представник позивача звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості, та просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Адвокатського об"єднання "Всеукраїнський центр адвокатських розслідувань ДТП "Автопоміч" 44000,00 грн. згідно договору про надання професійної правничої (правової) допомоги № ЗД 549 від 27.10.2021. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 27 жовтня 2021 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання професійної правничої (правової) допомоги № ЗД 549, відповідно до умов якого клієнт доручає, а адвокатське об`єднання бере на себе зобов`язання надавати клієнту професійну правничу (правову) допомогу щодо захисту інтересів клієнта або осіб в інтересах яких клієнтом було укладено цей договір за подією, що мала місце 01.01.2021, в результаті якої отримала травми ОСОБА_1 , в порядку та на умовах визначених цим Договором, а клієнт зобов`язується оплатити таку правничу (правову) допомогу по факту її надання. Надані позивачем послуги включали юридичний аналіз справи з метою визначення спричинених наслідків в результаті ДТП; юридичний аналіз справи з метою визначення кола осіб, що мають право на відшкодування шкоди, заподіяної в результаті ДТП; юридичний аналіз справи з метою визначення відповідальної особи за відшкодування шкоди; юридичний аналіз справи з метою визначення суми по кожній вимозі; юридичний аналіз справи з метою визначення переліку документів для підтвердження вимог; юридична консультація клієнта щодо збору та надання необхідних документів; складення інших необхідних документів. Позивачем було проаналізовано всі обставини справи та встановлено, що відповідач не отримував відшкодування по страховому випадку. Позивачем було встановлено, які документи необхідно подати для прийняття рішення про виплату страхового відшкодування та зібрано такі документи. 22 вересня 2022 року рішенням Рокитнянського районного суду Київської області у справі №375/76/22 задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров"ю внаслідок ДТП. В період з 09.11.2022 по 07.08.2025 у виконавчому провадженні №70294556 з боржника стягнуто та перераховано ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди в розмірі 150000,00 грн. на виконання рішення суду у справі №375/76/22. Отже, після того, як позивачем було надано юридичні послуги, підготовлено всі необхідні документи, надано консультації та вчинено всі необхідні дії для того, щоб відповідач отримав відшкодування, вона таке відшкодування отримала. Оскільки відповідач не виконала свої зобов`язання згідно договору, такий договір є чинним. Станом на дату подання позовної заяви договір не було розірвано, припинено та жодна сторона не відмовилася від договору з будь – яких підстав. З урахуванням умов договору, зважаючи на те, що позивач належним чином виконав свої зобов`язання, відповідач отримала відшкодування, відтак позивач має право на отримання оплати в розмірі 30% від отриманих коштів у сумі 45000,00 грн. Відповідач здійснила оплату гонорару в сумі 1000,00 грн. Відтак, просить задоволити позов, стягнути з відповідача заборгованість по договору в розмірі 44000,00 грн. та понесені судові витрати.
Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 17.04.2026 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження.
У судове засідання представник позивача та відповідач повторно не прибули, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи, представник позивача в позовній заяві просить розгляд справи провести без участі позивача за наявними в справі доказами, щодо заочного розгляду не заперечив.
Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання, від якого не надійшло повідомлення про причини своєї неявки та відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин, на підставі ст. 280 ЦПК України, суд вирішив проводити заочний розгляд справи за відсутності відповідача на підставі наявних в справі доказів.
У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов належить задоволити з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що 27 жовтня 2021 року між Адвокатським об"єднанням "Всеукраїнський центр адвокатських розслідувань ДТП "Автопоміч" та ОСОБА_1 укладено договір про надання професійної правничої (правової) допомоги №ЗД 549.
П.1.1. договору визначено, що клієнт доручає, а адвокатське об"єднання бере на себе зобов"язання надавати клієнту професійну правничу (правову) допомогу щодо захисту клієнта або осіб в інтересах яких клієнтом було укладено цей договір за подією, що мала місце 01.01.2021, в результаті якої ОСОБА_1 отримала травми, в порядку та на умовах, визначених цим договором, а клієнт зобов"язується оплатити таку правничу (правову) допомогу по факту її надання.
Відповідно до п.3.1.3. договору клієнт зобов"язується своєчасно та в повному обсязі оплатити послуги Адвокатського об"єднання на умовах даного договору.
Якщо адвокатське об"єднання вчинило всі необхідні дії для одержання клієнтом або його уповноваженим представником грошової компенсації за спричинену шкоду, і таку грошову компенсацію за спричинену шкоду клієнт або його уповноважений представник отримав, клієнт зобов"язаний здійснити оплату послуг адвокатськог об"єднання у повному обсязі та в розмірі і в строки, визначені даним договором, незалежно від обраної адвокатським об"єднанням стратегії ведення справи та об"єму фактично виконаної роботи (п.3.1.8. договору).
З додатку 1 від 27.10.2021 до договору про надання професійної правничої (правової) допомоги №ЗД 549 вбачається, що сторони домовилися про те, що вартість послуг адвокатського об"єднання по стягненні в користь клієнта грошової компенсації за спричинену клієнту шкоду становить суму, що розраховується у % (відсотках) від фактично стягнутої в користь клієнта суми грошової компенсації за спричинену шкоду, а саме 30% з стягнення грошової компенсації з водіїв за спричинену шкоду здоров"ю людей, 30% стягнення грошової компенсації з страхової компанії/Моторного (транспортного) страхового бюро України за спричинену шкоду здоров"ю людей. 
До матеріалів справи долучені письмові докази, які свідать про те, що позивачем належно виконано передбачені договором обов"язки, зокрема, що стосуються вчинення дій, передбачених договором, для виплати відшкодування.
Зокрема, рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 22.09.2022 у цивільній справі №375/76/22 стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 150000,00 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 10000,00 грн., судовий збір в розмірі 2481,00 грн. З рішення вбачається, що АО "Автопоміч" надавалася професійна правнича допомога ОСОБА_1 на підставі договору про надання професійної правничої допомоги №28.10.2021-Ц від 28.10.2021.
Відтак, в силу положень ч.4 ст.82 ЦПК України, дані обставини не потребують додаткового доказування.
З постанови від 07.08.2025 про закінчення виконавчого провадження №70294556, винесеної старшим державним виконавцем Рокитнянського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністрества юстиції (м. Київ) Смакотою Сергієм Володимировичем, при виконанні виконавчого листа №2/375/281/22, виданого 27.10.2022, вбачається, що виконавче провадження по стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 150000,00 грн. та правової допомоги в розмірі 10000,00 грн. закінчено у зв"язку з повним виконанням.
З урахуванням досліджених в судовому засіданні доказів, долучених до позовної заяви та встановлених обставин, суд приходить до висновку, що позивачем належно виконано умови договору про надання професійної правничої (правової) допомоги № ЗД 549 від 27.10.2021, про що свідчить виплата відповідачу відповідного відшкодування.
В матеріалах справи міститься письмова вимога, яка скеровувалася ОСОБА_1 , щодо виконання його зобов"язань по договору, зокрема обов"язку сплатити гонорар в розмірі 45000,00 грн.
Проте, станом на день подачі позовної заяви відповідачем не вчинено дожних дій по сплаті заборгованості за договором про надання професійної правничої (правової) допомоги.
Відповідно до п.5.1. договору визначено, що договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до остаточного виконання сторонами своїх зобов"язань.
Згідно з ч.ч. 1,2 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 3 ст. 510 ЦК України, якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.
Статтями 525,526 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. (ч. 1 ст. 530 ЦК України).
За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
Таким чином, на момент отримання відповідачем відшкодування договір не був розірваний, проте відповідач в порушення умов договору та вказаних норм ЦК України не виконала своїх зобов`язань перед позивачем та повністю не сплатила вартість наданих послуг, передбачених договором.
У частині четвертій статті 263 ЦПК України вказано про те, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Згідно постанови Верховного Суду від 25.01.2018 р. у справі № 401/1466/15-ц відмова відповідача від виконання зобов`язання в односторонньому порядку за договором про надання юридичних послуг, а саме відмова сплатити винагороду , на яку при укладенні цього договору розраховував позивач, є істотним порушенням його умов.
Верховний суд у постанові від 11.02.2019 року у справі №643/13788/15-ц вказує, що тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Невиконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).
Аналогічний висновок зроблений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) зроблено висновок, що «доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них».
Оскільки, сума отриманого страхового відшкодування становила 150000,00 грн., то відповідач має здійснити виплату позивачу коштів, відповідно до умов договору, у розмірі 45000,00 грн. (150000 х 30%= 45000 грн.).
За твердженням позивача відповідач сплатила лише 1000,00 грн. гонорару.
З огляду на вище наведене, суд бере до уваги представлений позивачем розрахунок заборгованості, який складений у відповідності до вимог чинного законодавства, відповідач обґрунтованих заперечень щодо розрахунку суду не надав, клопотання щодо неспівмірності витрат до суду не надходило.
Суд вважає аргументи позивача обґрунтованими та такими, що підтверджені належними та достатніми доказами у справі, оскільки такі не спростовані і не заперечені відповідачем.
Для спростування доводів позову відповідач жодних належних і допустимих доказів в спростування позовних вимог, визначених законом, суду не представила.
В матеріалах справи відсутні будь - які докази, які свідчать про те, що позивачу повернено грошові кошти, як і відсутні докази, що позивачем безпідставно заявлено позовні вимоги, щодо їх повернення.
Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно із частиною другою статті 615 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості.
Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Згідно з ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч.3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату певного гонорару, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи це питання, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18, провадження №12-171гс19).
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
З огляду на зазначене положеннями ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи і наданих послуг та фінансового стану учасників справи.
Подібні правові висновки викладені у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, провадження №14-382цс19.
В силу положень ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини", суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (п.61 Постанови Верховного Суду від 24 жовтня 2019 у справі № 905/1795/18).
Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову.
Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 07.05.2020 року у справі № 320/3271/19.
До висновку про справедливість і співмірність зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу на 50 % від попередньо заявленої суми у аналогічній ситуації дійшов Верховний Суд у додатковій постанові від 11.03.2021 року у справі № 911/2681/19.
Також Верховний Суд, здійснюючи розгляд справи №873/212/21, у якій досліджував питання стягнення витрат на професійну правничу допомогу, дійшов висновку про те, що суд може зменшити розмір указаних витрат, коли відображена у відповідних доказах інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом роботи (наданих послуг) не відповідає критерію розумності та є неспівмірною з обсягом наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (Постанова Верховного Суду від 22.12.2021 року у справі №873/212/21).
Правова позиція про те, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд має право з власної ініціативи не розподіляти такі витрати повністю або частково та покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення, міститься в постанові Верховного Суду від 12.01.2023 року у справі №908/2702/21.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Звертаючись даним позовом до суду, представник позивача просив стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000 гривень.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано суду договір про надання професійної правничої (правової) допомоги №0152, укладений 23 січня 2024 року між позивачем та адвокатським об"єднанням "ГРАНД ГРУП ПАРТНЕРС", детальний опис робіт (наданих послуг) від 20.10.2025, в якому перелічені послуги, які надає адвокат та їх вартість, відповідно до якого адвокатом були надані юридичні послуги, а клієнт отримав зазначені послуги у розмірі 4000,00 гривень.
Верховний Суд часто підкреслював на необхідності детального аналізу та вивчення документів, поданих на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, з метою уникнення випадків її присудження за дублюючі одна одну послуги, які не мали впливу на хід розгляду справи та не потребували спеціальних професійних навиків (зокрема, постанова від 12.09.2018 у справі № 810/4749/15).
Для включення всієї суми витрат на правову допомогу у відшкодування за рахунок відповідача, відповідно до положень статей 137, 141 ЦПК України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була їх сума обґрунтованою.
Взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду позивачем заяв та матеріалів, їх значення для вирішення спору, з урахуванням критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої фактичності та неминучості) та розумності їх розміру, суд дійшов висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на правову допомогу позивача в розмірі 4000,00 грн. відповідає принципам розумності в цих правовідносинах, є обґрунтованим та пропорційним до предмета спірних правовідносин.
Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановлено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 «Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)», § 23).
Керуючись статтями 4, 5, 10-13, 19, 76, 77, 79, 80, 83, 89, 95, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 280-282, 353 ЦПК України, -

ухвалив:

Позовну заяву Адвокатського об"єднання "Всеукраїнський центр адвокатських розслідувань ДТП "Автопоміч" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором про надання професійної правничої (правової) допомоги - задоволити.
Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Адвокатського об"єднання "Всеукраїнський центр адвокатських розслідувань ДТП "Автопоміч" (юридична адреса: м. Львів, вул. Сахарова, буд.33, оф.501, код ЄДРПОУ 43170772) заборгованість за договором про надання професійної правничої (правової) допомоги № ЗД 549 від 27.10.2021 в розмірі 44 000 (сорок чотири тисячі) гривень 00 коп.
Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Адвокатського об"єднання "Всеукраїнський центр адвокатських розслідувань ДТП "Автопоміч" (юридична адреса: м. Львів, вул. Сахарова, буд.33, оф.501, код ЄДРПОУ 43170772) судові витрати на правову допомогу у розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень 00 коп.
Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Адвокатського об"єднання "Всеукраїнський центр адвокатських розслідувань ДТП "Автопоміч" (юридична адреса: м. Львів, вул. Сахарова, буд.33, оф.501, код ЄДРПОУ 43170772)судові витрати на оплату судового збору в розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) гривень 00 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також встановлений в разі пропуску з інших поважних причин, відповідно до вимог ст.284 ЦПК України.
Заочне рішення може бути оскаржене безпосередньо до Львівського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду
Сторони у справі:
Позивач: Адвокатське об"єднання "Всеукраїнський центр адвокатських розслідувань ДТП "Автопоміч", юридична адреса: м. Львів, вул. Сахарова, буд.33, оф.501, код ЄДРПОУ 43170772;
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя М. І. Гулієва