КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 липня 2026 року м. Київ справа №320/27443/24
Київський окружний адміністративний суд у складі судді Жукової Є.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи адміністративну справу
за позовом	ОСОБА_1 	
до	Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві	
про	визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,	

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
ОСОБА_1 (позивач) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві (відповідач), в якому просить суд (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог):
- визнати розпорядженням ГУ ПФ України в м. Києві (Дарницький район) №930020885950 від 13 березня 2024 року, про перерахунок ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці – незаконним;
- зобов`язати ГУ ПФ України в м. Києві (Дарницький район): провести перерахунок мого щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки виданої Верховним Судом №370/0/2-24 від 23.01.2024 року про розмір суддівської винагороди яка враховується при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці та становить 210 200 гривень; визначити ОСОБА_1 до виплати 151 344 грн гривень щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, що становить 72% суддівської винагороди яка враховується при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, починаючи з грудня 2023 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що рішенням ГУ ПФ України в м. Києві (Дарницький район) №930020885950 від 13 березня 2024 року здійснило перерахунок щомісячного довічного грошового утримання, яким до стажу роботи судді що дає право на відставку і виплату щомісячного довічного грошового утримання було зараховано лише 23 роки безпосередньої роботи на посаді судді та безпідставно не зараховано 4 роки 4 місяці 21 день роботи на слідчо-прокурорських посадах, 1 року 11 місяців 7 днів календарного строку проходження строкової військової служби та 1 рік 11 місяців, половини строку навчання у в ВНЗ.
Позивач акцентує, на час звільнення у відставку, станом на 5 липня 2016 року позивач мав 31 рік 8 місяців і 12 днів стажу роботи на посаді судді що дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання, із яких 23 роки 5 місяців 21 день стажу безпосередньої роботи на посаді судді, 4 роки 4 місяці 21 день стажу роботи на слідчо-прокурорських посадах, 1 рік 11 місяців 8 днів строку військової служби та 1 рік 11 місяців, половини строку навчання у ВНЗ. Такий розрахунок стажу зробив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а Дарницький відділ обслуговування громадян Головного управління Пенсійного Фонду України в м. Києві погодився з ним і призначив і виплачував щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 90 % від суддівської винагороди працюючого судді на відповідній посаді, як було передбачено ст. 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року №2453-VІ.
21.11.2023 року Верховною Радою України було прийнято Закон №3481-VI «Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у зв`язку з Рішенням Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020 щодо забезпечення безперервності здійснення правосуддя найвищим судом у системі судоустрою України». Пунктом 14-4 розділу XII Прикінцеві і перехідні положення, цього Закону передбачено, що у разі звільнення у зв`язку з поданням заяви про відставку незалежно від займаної посади суддям Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ гарантується призначення щомісячного довічного грошового утримання у розмірі та в порядку, передбачених цим Законом, виходячи з розміру суддівської винагороди, що обчислюється з базового розміру посадового окладу судді вищого спеціалізованого суду.
Судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, яким призначено щомісячне довічне грошове утримання відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529 із наступними змінами), мають право на здійснення його перерахунку у порядку та розмірі, визначених частиною третьою статті 142 цього Закону, виходячи з розміру суддівської винагороди, що обчислюється з базового розміру посадового окладу судді вищого спеціалізованого суду.
Особові справи суддів, зазначених у цьому пункті, підлягають зберіганню у Верховному Суді, на який покладається видача документів для призначення/перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці.
Відповідно до ч.3 ст.142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
Згідно з ч. 4 п 34 "Прикінцеві та перехідні положення" до цього Закону, за суддями, призначеними чи обраними на посаду до набрання чинності цим законом зберігається порядок розрахунку стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
Оскільки, з набранням чинності цих змін, стаж роботи позивача, що дає право на відставку і виплату щомісячного довічного грошового утримання становить повних 31 рік, розмір щомісячного довічного грошового утримання має становити 72% від суддівської винагороди судді Вищого спеціалізованого суду, із яких: 50 відсотків за стаж роботи у 20 років та 22% за стаж роботи понад 20 років. Згідно з довідкою виданою Верховним Судом 23.01 2024 року №370/0/2-24, станом на 27 грудня 2023 року суддівська винагорода, для перерахунку мені щомісячного довічного грошового утримання, як судді у відставці, становить 210200 гривень, з якої 131375 гривень -- посадовий оклад, 78825 гривень доплата за вислугу років, тому його розмір має становити 151344 гривні, тобто 72 відсотки від 210200 гривень.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 24.06.2024 відкрито провадження у справі №320/27443/24, суд ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Вказаною ухвалою витребувано від Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві належним чином завірені копії: пенсійної справи позивача, в тому числі детальний розрахунок з відповідними поясненнями щодо розміру, складових та порядку обчислення призначеної пенсії позивачу; листування та відповідей на звернення позивача.
На виконання вимог суду представником Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві надані завірені належним чином копії матеріалів пенсійної справи позивача.
У поданому відзиві відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав їх необґрунтованості, зазначає, стаж судді рахується з дня обрання на посаду судді вперше.
Згідно з частиною 6 статті 69 Закону №1402 стажем професійної діяльності у сфері права вважається стаж професійної діяльності особи за спеціальністю після здобуття нею вищої юридичної освіти, а вищою юридичною освітою - є вища юридична освіта ступеня магістра (або прирівняна до неї вища освіта за освітньокваліфікаційним рівнем спеціаліста), здобута в Україні, а також вища юридична освіта відповідного ступеня, здобута в іноземних державах та визнана в Україні в установленому порядку.
Частиною першою статті 116 Закону № 1402 передбачено, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 Закону № 1402, має право подати заяву про відставку.
Нормами статті 142 та пункту 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402 визначено право судді, який вийшов у відставку, зокрема, на щомісячне довічне грошове утримання.
При цьому, частиною третьою статті 142 та абзацом другим пункту 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402 передбачено збільшення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці за кожний повний рік роботи на посаді судді.
Застосування норм статті 137 Закону № 1402 при обчисленні зазначеного збільшення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці не передбачено, а дає лише право судді подати заяву про відставку.
Рішенням №930020885950 від 13.03.2024 Головним управлінням Пенсійного фонду України в м.Києві з 27.12.2023 було здійснено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до Закону №1402 у розмірі 117712,00 грн., (56 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді), враховуючи безпосередній стаж на посаді судді 23 років 5 місяців 15 днів відповідно до заяви від 25.01.2024 та наданої довідки від 23.01.2024 №370/0/2-24 про суддівську винагороду в розмірі 210200,00 грн.).
За твердженнями відповідача, вищезазначений перерахунок здійснено згідно норм чинного законодавства, тому для перегляду відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, відсутні підстави.
Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд 

ВСТАНОВИВ:
Відповідно за записів трудової книжки від 01.07.1980 НОМЕР_1 ОСОБА_1 :
з січня 1993 року по липень 2001 року працював народним суддею Полтавського районного народного суду;
з серпня 2001 року по лютий 2011 року – суддею Київського міського суду (згодом – Апеляційного суду міста Києва);
з лютого 2011 року – суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ. 
Постановою Верховної Ради України «Про звільнення суддів» від 05 липня 2016 року № 1434-VІІІ у зв`язку із поданням заяви про відставку ОСОБА_1 звільнено з посади судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.
Судом встановлено, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та до 27 грудня 2023 року отримував щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VI.
Верховним Судом 29.03.2024 видано ОСОБА_1 довідку №1264/0/2-24 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 27.12.2023.
Рішенням №930020885950 від 13.03.2024 Головним управлінням Пенсійного фонду України в м.Києві з 27.12.2023 було здійснено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до Закону №1402 у розмірі 117712,00 грн., (56 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді), враховуючи безпосередній стаж на посаді судді 23 років 5 місяців 15 днів відповідно до заяви від 25.01.2024 та наданої довідки від 23.01.2024 №370/0/2-24 про суддівську винагороду в розмірі 210200,00 грн.
Вважаючи вказане рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а свої права порушеними, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.
Частиною першою статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.
Відповідно до ст. 58 Основного Закону України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Приписи ч. 6 ст. 47 і п. 8 ч. 4 ст. 48 Конституції України регламентують, що незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді.
Згідно з п. 14 ч. 1 ст. 92 Основного Закону України статус суддів визначається виключно законами України. 
Крім того, щодо суддів у ч. 2 ст. 127 Конституції України окремо визначено вимоги щодо несумісності. Так, відповідно до положень цієї статті професійні судді не можуть належати до політичних партій і профспілок, брати участь у будь-якій політичній діяльності, мати представницький мандат, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу, крім наукової, викладацької та творчої.
За рахунок заборони займатися іншою оплачуваною роботою суддям установлюються належні умови матеріального та соціально-побутового забезпечення.
Конституційний статус судді передбачає, у тому числі, що надання судді в майбутньому статусу судді у відставці, що також є гарантією належного здійснення правосуддя, дає підстави ставити до суддів високі вимоги і зберігати довіру до їх компетентності та неупередженості.
Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.
У рішенні від 24.06.1999 № 6-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що однією з конституційних гарантій незалежності суддів є особливий порядок фінансування судів, а важливим механізмом забезпечення цих гарантій є встановлений частиною першою статті 130 Конституції України обов`язок держави забезпечувати фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів.
Конституційним Судом України у рішенні від 11.10.2005 №8-рп/2005 визначено, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої розуміється у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, у тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.
У мотивувальній частині рішення від 14.12.2011 № 18-рп/2011 Конституційний Суд України зазначив про неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.
Крім того, у рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 № 3-рп/2013 підкреслено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо).
Згідно з п. 11 Основних принципів незалежності судових органів (схвалені резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29 листопада та 13 грудня 1985 року) термін повноважень суддів, їх незалежність, безпека, відповідна винагорода, умови служби, пенсії і вік виходу на пенсію повинні належним чином гарантуватися законом.
Положеннями Європейської хартії від 10.07.1998 про закон «Про статус суддів» визначено, що рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов`язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (п. 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку з посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (п. 6.4).
Також у Висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо стандартів незалежності судової влади та незмінюваності суддів зазначено, що дуже важливо (особливо для новітніх демократій) передбачити конкретні нормативно-правові положення, які б гарантували захист від зменшення розміру суддівських виплат (п. 62).
Як зазначається в Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки від 17.11.2010 №(2010)12, «оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов`язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв`язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці» (пункт 54).
Крім того, у наведеному вище рішенні від 11.10.2005 № 8-рп/2005 Конституційний Суд України також встановив, що аналіз норм Конституції України свідчить, що надання судді за рахунок держави матеріального і соціального захисту (заробітна плата, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо), що відповідає його високому статусу, є гарантією забезпечення незалежності.
Виходячи з наведеного можна дійти висновку, що конституційний статус судді зумовлює обов`язок держави гарантувати достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці - щомісячне довічне грошове утримання. Статус судді та його елементи, зокрема, матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а виступає засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.
У контексті цієї справи суд зазначає, що правильність обчислення стажу роботи на посаді судді безпосередньо впливає на розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, що є однією з головних гарантій незалежності судді, передбачених Конституцією та законами України, а також міжнародними актами.
За загальним правилом, суд повинен тлумачити національне законодавство у соціальній сфері таким чином, щоб результат цього тлумачення відповідав верховенству права з урахуванням усіх складових цього принципу, зокрема, справедливості і розумності та, відповідно, у спосіб, що є найбільш сприятливим для захисту прав та інтересів особи.
Положеннями ч. 3 ст. 142 Закону № 1402-VIII передбачено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
Суд звертає увагу на статтю 2 Рекомендації Ради Європи CM/Rec (2007) 7 Комітету міністрів державам - членам щодо належного адміністрування щодо принципу законності, в якій зазначено, що адміністрування державні органи повинні діяти відповідно до закону. Вони не повинні вживати довільних заходів, навіть застосовуючи свій розсуд.
У контексті принципу законності загально прийнято вважати, що незастосування закону можливо лише за умови:
1) встановлення судом ознак неконституційності такого закону вцілому або окремих його положень (частина четверта статті 7 КАС України): якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії; у такому випадку суд після винесення рішення у справі звертається до Верховного Суду для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта, що віднесено до юрисдикції Конституційного Суду України;
2) подолання судом встановлених колізій та застосування іншого акта вищої або такої ж юридичної сили (частина третя та п`ята статті 7 КАС України): у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України; якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що встановлені законом, то застосовуються правила міжнародного договору України;
3) встановлення судом, що окремі положення закону не відповідають критерію «якість закону».
При цьому, частина третя статті 142 Закону №1402-VIII неконституційною не визнавалась, а також вказана норма повною мірою відповідає критерію якості закону та не вступає в колізію з іншими нормами законів, що дозволяло б відповідачу не застосувати її стосовно позивача (у протилежному випадку рішення відповідача прямо б суперечило вимогам частини другої статті 19 Конституції України).
Статтею 137 Закону України №1402-VIII передбачено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:
1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України;
2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;
3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.
Також, до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.
Разом з цим, відповідно до абзацу четвертого пункту 34 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
Обмежень щодо дії цього пункту в часі Законом не встановлено.
З огляду на матеріали пенсійної справи позивача, ОСОБА_1 до 27 грудня 2023 року отримував щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VI.
Щомісячне довічне грошове утримання було розраховане з врахуванням 31 року 08 місяців 12 днів стажу.
Так, відповідно до розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, складеного Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ, станом на 05.07.2016 стаж роботи ОСОБА_1 враховує:
- 1 рік 11 місяців 07 днів – строкова військова служба у Збройних Силах СРСР;
- 01 рік 11 місяців 00 днів – половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах;
- 15 днів – стажист слідчого прокуратури м. Комсомольська Полтавської області;
- 11 місяців 16 днів - стажист слідчого прокуратури Миргородського району Полтавської області;
- 01 місяць 09 днів – слідчий прокуратури Миргородського району Полтавської області;
- 01 рік 08 місяців 21 день – помічник Миргородського міжрайонного прокурора Полтавської області;
- 02 місяці 09 днів – помічник прокурора Полтавської області;
- 10 місяців 00 днів – помічник прокурора Октябрського району м. Полтави;
- 6 місяців 12 днів – помічник прокурора м. Полтави;
- 08 років 06 місяців 10 днів – народний суддя, голова Полтавського районного суду;
- 09 років 06 місяців 10 днів – суддя Київського міського суду;
- 05 років 04 місяців 25 днів – суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.
Оскаржуваним рішенням Головним управлінням Пенсійного фонду України в м.Києві з 27.12.2023 було здійснено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до Закону №1402 у розмірі 117712,00 грн., (56 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді), враховуючи безпосередній стаж на посаді судді 23 років 5 місяців 15 днів відповідно до заяви від 25.01.2024 та наданої довідки від 23.01.2024 №370/0/2-24 про суддівську винагороду в розмірі 210200,00 грн.
Надаючи правову оцінку вказаному рішенню, суд враховує таке.
Абзацом четвертим пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII установлено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
На день призначення позивача на посаду судді питання визначення стажу, який давав судді право на відставку, регулювалося статтею 43 Закону України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ «Про статус суддів» (далі – Закон № 2862-ХІІ), згідно з якою кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.
Частиною другою статті 137 Закону № 1402-VIII (у редакції, яка діє з 5 серпня 2018 року) визначено, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.
Системний аналіз вказаної норми в її взаємозв`язку з абзацом четвертим пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 1402-VIII дає підстави для висновку, що у зв`язку з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Вищий антикорупційний суд», яким внесено зміни до статті 137 Закону № 1402-VIII, суддям додатково до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення на посаду судді.
Саме така правова позиція покладена в основу рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22 листопада 2018 року, яке залишене без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2019 року у справі № 9901/805/18.
У цій постанові Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновками колегії суддів Касаційного адміністративного суду та зазначила, що частину другу статті 137 Закону № 1402-VIII (у редакції, яка діє з 5 серпня 2018 року) потрібно тлумачити таким чином, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагався законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення, оскільки вказана норма закону призвела до покращення правового становища суддів, надавши можливість зараховувати до стажу роботи на посаді судді їхній стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення їх на посаду.
Частиною першою статті 7 Закону № 2862-XII, чинного на час обрання позивача на посаду судді, визначалося, що право на зайняття посади судді районного (міського), міжрайонного (окружного) суду, військового суду гарнізону має громадянин України, який досяг на день обрання 25 років, має вищу юридичну освіту і, як правило, стаж роботи за юридичною спеціальністю не менше двох років.
Крім того, під час роботи позивача на посаді судді набрав чинності Закон № 2862-XII, зі змінами, внесеними Законом України від 24 лютого 1994 року № 4015-XII «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус суддів». Згідно з частиною четвертою статті 43 цього Закону до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних із керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.
Наведене свідчить про наявність у позивача права на зарахування до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, періоду його роботи на слідчо-прокурорських посадах 4 роки 4 місяці 21 день.
Також, у період дії положень статті 43 Закону №2862-ХІІ правове регулювання поняття стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, було додатково врегульовано і іншими нормативно-правовими актами.
Згідно із частиною першою статті 25 Конституційного Договору від 08.06.1995 №1к/95-ВР між Верховною Радою України та Президентом України «Про основні засади організації та функціонування державної влади і місцевого самоврядування в Україні на період до прийняття нової Конституції України» Президент України в межах своїх повноважень видає укази і розпорядження, які є обов`язковими для виконання на всій території України, дає їх тлумачення (зазначений Договір був чинний на момент видання Президентом України Указу Президента України від 10.07.1995 року №584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» та втратив чинність із набранням чинності Конституції України 28.06.1996 року).
Відповідно до пункту 1 Розділу XV «Перехідні положення» Конституції України закони та інші нормативні акти, прийняті до набуття чинності цією Конституцією, є чинними у частині, що не суперечить Конституції України.
Згідно зі статтею 1 Указу Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального заходу суддів» від 10.07.1995 №584/95 (далі - Указ Президента України №584/95) до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.
Відповідно до пункту 3-1 Постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання судді» від 03.09.2005 №865 до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів, на юридичних факультетах вищих навчальних закладах та календарний період проходження строкової військової служби.
Верховний Суд у постановах від 19.06.2018 у справі №243/4458/17, від 13.11.2019 у справі №521/2593/17, від 05.12.2019 у справі №592/2737/17, від 13.02.2020 у справі №592/5433/17, від 24.03.2020 у справі №559/512/17, від 29.04.2020 у справі №426/12415/16-а та від 15.11.2021 у справі №580/6051/20 дійшов висновку, що законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453, було передбачено право судді на зарахування до стажу, яке дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарного періоду проходження строкової військової служби. Не включення до відповідного стажу роботи на посаді судді, зокрема, половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі та періоду проходження строкової військової служби і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді є неправомірним.
Відповідно до пункту 2 Розділу ІІ «Документи, необхідні для призначення щомісячного довічного грошового утримання» Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці територіальними органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 №3-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12 березня 2008 р. за №200/14891 (далі Порядок подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці територіальними органами Пенсійного фонду України №3-1) до заяви про призначення щомісячного довічного грошового утримання додаються документи про страховий стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637.
Згідно з пунктом 8 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі Порядок №637), період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.
З огляду на зазначене, до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, що дає право на відставку, підлягає зарахуванню період проходження строкової військової служби 01 рік 11 місяців 07 днів та половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах – 1 рік 11 місяців.
За таких обставин суд дійшов висновку, що позивач має право на визначення довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 72 % суддівської винагороди, з яких 50 % за 20 повних років роботи на посаді судді та 22 % за 11 повних років понад (11 років х 2 %).
Відтак рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 13.03.2024 №93002088595, яким позивачу здійснено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до Закону №1402 у розмірі 56 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді є протиправним та таким, що порушує права позивача на належний розмір грошового утримання судді у відставці, а тому підлягає скасуванню.
Поряд з іншим, суд враховує, що Порядок подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці територіальними органами Пенсійного фонду України затверджено постановою правління Пенсійного фонду України від 25.10.2008 №3-1 (далі - Порядок №3-1).
Правила перерахунку щомісячного довічного грошового утримання органами, що призначають щомісячне довічне грошове утримання, визначені розділом IV указаного Порядку.
Відповідно до п. 1 розд. IV Порядку №3-1 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання проводиться відповідно до частини четвертої статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», частини другої статті 27 Закону України «Про Конституційний Суд України» органами, що призначають щомісячне довічне грошове утримання.
Згідно з абз. 1 п. 6 розд. IV Порядку №3-1 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання проводиться органом, що призначає щомісячне довічне грошове утримання, на підставі довідки про суддівську винагороду / довідки про винагороду судді Конституційного Суду України, надісланої відповідним органом (без звернення судді у відставці, судді Конституційного Суду України), або за зверненням судді у відставці, судді Конституційного Суду України.
При цьому п. 9 розд. IV Порядку №3-1 передбачено, що перерахунок щомісячного довічного грошового утримання проводиться з дня виникнення права на відповідний перерахунок.
Верховний Суд неодноразово, зокрема, у постановах від 06.03.2019 у справі № 638/12586/16-а та від 11.02.2020 у справі № 200/3958/19-а висловлював правовий висновок, відповідно до якого правовою підставою для перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є факт зміни грошового утримання/складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.
При цьому, на переконання суду, зміна розміру окладу судді, який є складовою суддівської винагороди, є підставою для перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці.
Указані висновки відповідають позиції Верховного Суду, викладеній у рішенні від 16.06.2020 у зразковій справі №620/1116/20.
У свою чергу, питання розміру суддівської винагороди суддів вищих спеціалізованих судів України, зокрема, Вищого адміністративного суду України, тривалий час не було врегульовано.
27.12.2023 набрав чинності Закон №3481-ІХ, яким розділ XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII доповнено пунктом 14-4 такого змісту:
«У разі звільнення у зв`язку з поданням заяви про відставку незалежно від займаної посади суддям Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищого господарського суду України, Вищого адміністративного суду України гарантується призначення щомісячного довічного грошового утримання у розмірі та в порядку, передбачених цим Законом, виходячи з розміру суддівської винагороди, що обчислюється з базового розміру посадового окладу судді вищого спеціалізованого суду.
Судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищого господарського суду України, Вищого адміністративного суду України, яким призначено розмір щомісячного довічного грошового утримання відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529 із наступними змінами), мають право на здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання у порядку та розмірі, визначених частиною третьою статті 142 цього Закону, виходячи з розміру суддівської винагороди, що обчислюється з базового розміру посадового окладу судді вищого спеціалізованого суду.
Особові справи суддів, зазначених у цьому пункті, підлягають зберіганню у Верховному Суді, на який покладається видача документів для призначення/перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці».
Отже, право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання за Законом №3481-ІХ виникло у позивача, як судді Вищого адміністративного суду України у відставці, з 27.12.2023, тобто з моменту набрання чинності вказаним Закону.
На виконання вимог Закону №3481-ІХ Верховним Судом видано ОСОБА_1 довідку від 23.01.2024 №370/0/2-24 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 27.12.2023.
Таким чином, позивач має право на перерахунок його довічного грошового утримання на підставі цієї довідки з 27.12.2023.
При цьому, суд враховує, перерахунок на підставі згаданої довідки вже був проведений ГУ ПФ в м. Києві відповідно до оскаржуваного рішення 13.03.2024 №93002088595, проте з неправомірним обчисленням щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у відсотковому відношенні до суддівської винагороди судді – 56%, що працює на відповідній посаді, та, як було встановлено вище, обчислений неправильно з огляду на протиправне неврахування до стажу роботи позивача на посаді судді періоду проходження строкової військової служби, половини строку навчання та періоду роботи на слідчо-прокурорських посадах.
Разом із тим, визначаючись із способом захисту порушеного права суд виходить із наступного.
Згідно з частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до пункту 10 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
У пункті 145 рішення від 15.11.1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що норма статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.
Отже, «ефективний засіб правого захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.
Обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.
Таким чином, спосіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)). "Ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.
Отже, при обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.
В той же час, зміст принципу офіційного з`ясування всіх обставин у справі, передбачений пункту 4 частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, зобов`язує адміністративний суд до активної ролі у судовому засіданні, в тому числі і до уточнення змісту позовних вимог, з наступним обранням відповідного способу захисту порушеного права.
Відповідно до пунктів 3, 4, 10 частини другої статті 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправним та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо звернення позивача, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Відповідно до частини другої статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Виходячи із змісту заявлених позивачем вимог та висновків суду, в даному випадку слід застосувати положення статті 9 КАС України, а саме, обрати інший спосіб захисту, який необхідний для повного відновлення порушеного права.
З урахуванням викладеного, враховуючи, що відповідач безпідставно не здійснив належним чином обрахунок стажу позивача що дає право на довічне грошове утримання судді, щодо нарахування (перерахунку) довічного грошового утримання судді у відставці, для захисту прав позивача та їх поновлення, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та задовольнити позовні вимоги шляхом:
визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 13.03.2024 №930020885950; 
зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 , що дає право на отримання довічного грошового утримання судді у відставці періодів: стаж роботи на слідчо-прокурорських посадах 4 роки 4 місяці 21 день, період проходження строкової військової служби 01 рік 11 місяців 07 днів та половину строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, що становить 1 рік 11 місяців;
зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 на підставі довідки від 23.01.2024 №370/0/2-24, виданої Верховним Судом, у розмірі 72% суддівської винагороди, починаючи з 27 грудня 2023 року з урахуванням здійснених раніше виплат.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
За подання даного адміністративного позову до суду позивачем було сплачено за реквізитами Київського окружного адміністративного суду судовий збір в розмірі 1211,20 грн, отже, в силу приписів статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України сплачений судовий збір підлягає відшкодуванню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:
1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю та вийти за межі позовних вимог.
2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 13.03.2024 №930020885950.
3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 , що дає право на отримання довічного грошового утримання судді у відставці періодів: стаж роботи на слідчо-прокурорських посадах 4 роки 4 місяці 21 день, період проходження строкової військової служби 01 рік 11 місяців 07 днів та половину строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, що становить 1 рік 11 місяців.
4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 на підставі довідки від 23.01.2024 №370/0/2-24, виданої Верховним Судом, у розмірі 72% суддівської винагороди, починаючи з 27 грудня 2023 року, з урахуванням здійснених раніше виплат.
5. Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Жукова Є.О.