ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

10 липня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 398/1520/26	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),
суддів: Семененка Я.В., Суховарова А.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі 
апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 
на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 квітня 2026 року
у справі №398/1520/26
за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 
до ОСОБА_1 
про тимчасове обмеження громадян України у праві керування транспортним засобом під час мобілізації,-

ВСТАНОВИВ:

17 березня 2026 року ІНФОРМАЦІЯ_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про тимчасове обмеження громадян України у праві керування транспортним засобом під час мобілізації.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_4 та підлягає призову на військову службу під час загальної мобілізації. Відповідно до даних Єдиного державного реєстру призовників військовозобов`язаних та резервістів 20.11.2018 відповідач визнаний непридатним в мирний час, обмежено придатним у воєнний час. Станом на дату подання позову відповідач не отримав направлення на військово-лікарську комісію, не пройшов її та не має чинного ступеня придатності до військової служби. 02.02.2026 позивачем отримано повідомлення від Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області про неможливість доставлення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у зв`язку із тим, що зазначений громадянин не виявлений за вказаним місцем проживання. У зв`язку з цим, позивачем складено та направлено вимогу про виконання обов`язку (обов`язків) військовозобов`язаним, резервістом №7/26 від 06.02.2026 за місцем реєстрації ОСОБА_1 . Обставин того, що встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортним засобом під час мобілізації позбавляє особу основного законного джерела засобів для існування; особа використовує транспортний засіб у зв`язку з інвалідністю чи перебуванням на її утриманні особи з інвалідністю I, II групи, встановленої в установленому порядку, або дитини з інвалідністю, не встановлено. За таких підстав позивач просить обмежити ОСОБА_1 у праві керування транспортним засобом на строк до виконання або відкликання вимоги ІНФОРМАЦІЯ_4 . 
Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 квітня 2026 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено. 
Суд виходив з того, що позивачем не надано доказів притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.210-1 КУпАП, тому суд визнав відсутніми підстави для висновку про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст.210-1 КУпАП. Суд зазначив, що позивачем не доведено наявності обставин та вжиття заходів, передбачених Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду як таке, що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
Відповідач, не погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що доведенню у цій справі підлягає сам факт вчинення особою адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 210-1 КУпАП, а не факт притягнення особи до такої відповідальності.
Адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є військовозобов`язаним, перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_4 та підлягає призову на військову службу під час загальної мобілізації. 
За поясненнями позивача відповідно до даних Єдиного державного реєстру призовників військовозобов`язаних та резервістів відповідач 20.11.2018 визнаний непридатним в мирний час, обмежено придатним у воєнний час.
Враховуючи зміни, внесені до Закону № 3621-ІХ та встановлений обов`язок відповідача самостійно звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки з метою отримання направлення на ВЛК для проходження медичного огляду, а також той факт, що відповідач не отримав направлення на військово-лікарську комісію , не пройшов її та не має чинного ступеня придатності до військової служби, позивачем сформовано електроне звернення до Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області про доставлення відповідача до ІНФОРМАЦІЯ_4 як особи, що порушує законодавство по оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, встановлені правила військового обліку, для складення протоколу про адміністративне правопорушення. Причина звернення – не проходження військово-лікарської комісії у встановлений законодавством строк. 
02.02.2026 до ІНФОРМАЦІЯ_4 надійшла відповідь з Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області щодо доставлення ОСОБА_1 про те, що за вказаним місцем проживання його не виявлено. ОСОБА_1 було внесено до ПП «Призовник військовозобов`язаний, резервіст» та у разі встановлення місця знаходження буде повідомлено додатково.
06.02.2026 позивач направив на адресу відповідача ( АДРЕСА_1 ) Вимогу про виконання обов`язку (обов`язків) військовозобов`язаним, резервістом №7/26. 
Згідно цієї Вимоги ОСОБА_1 викликаний до ІНФОРМАЦІЯ_4 на 09:00 год. 16.02.2025. 
Як вбачається з матеріалів справи, поштове відправлення із вказаною Вимогою повернувся з відміткою поштового відправлення – «за закінченням терміну зберігання». 
Згідно з копією рапорту начальника групи бронювання ІНФОРМАЦІЯ_4 , військовозобов`язаний ОСОБА_1 станом на 09.03.2026 не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_4 відповідно до вимоги №7/26 від 06.02.2026.
Факт не прибуття ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_4 у встановлений строк відповідно до Вимоги слугував підставою для звернення позивача до суду в порядку ст. 283-2 КАС України.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.
Відповідно до ч.1 ст.283-2 КАС України центр комплектування та соціальної підтримки набуває права звернення до адміністративного суду із позовною заявою про застосування судом тимчасового обмеження військовозобов`язаного, резервіста у праві керування транспортним у разі невиконання такими особами у строки, встановлені Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», вимоги територіального центру комплектування та соціальної підтримки про виконання обов`язку (обов`язків).
Згідно до положень ч.8 ст. 283-2 КАС України суд відмовляє у задоволенні заявлених позивачем вимог у разі, якщо позивач не доведе існування обставин та вжиття заходів, передбачених Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме:
1) невиконання особою під час мобілізації обов`язків, передбачених частиною третьою статті 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", та вчинення нею адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення;
2) неможливість здійснити адміністративне затримання та доставити таку особу до територіального центру комплектування та соціальної підтримки органами та підрозділами, що входять до системи поліції;
3) вручення такій особі вимоги територіального центру комплектування та соціальної підтримки про виконання обов`язку (обов`язків) військовозобов`язаним, резервістом відповідно;
4) невиконання такою особою зазначеного у вимозі обов`язку (обов`язків).
Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову з посиланням на п.1 ч.8 ст.382-2 КАС України, мотивував своє рішення тим, що позивачем не надано доказів притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ст. 210-1 КУпАП.
Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки за вказаною нормою КАС України підставою для відмови в задоволенні позовних вимог у зв`язку з недоведеністю позивачем існування обставин та вжиття заходів, передбачених Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», є саме вчинення адміністративного правопорушення, а не факт притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення, передбаченого статтею 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Стаття 210-1 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Таким чином, з`ясуванню у цій справі підлягає питання щодо наявності в діях відповідача адміністративного правопорушення згідно ст.210-1 КУпАП, при цьому, виходячи із змісту п.1 ч.8 ст.382-2 КАС України, суть такого правопорушення має полягати у невиконані особою під час мобілізації обов`язків, передбачених частиною третьою статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Згідно до ч.3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися:
військовозобов`язані та резервісти, які приписані до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, - на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях;
резервісти, які проходять службу у військовому резерві, - до військових частин у строки, визначені командирами військових частин;
військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку;
військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом керівників відповідних підрозділів;
особи, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту.
Інші військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження.
У разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.
У разі неприбуття громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів.
В спірному випадку позивач фактично не вказує на порушення відповідачем обов`язків, передбачених ч.3 ст.33 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», не зазначає та не доводить, що ним на адресу відповідача направлялась повістка і відповідач не з`явився до ТЦК та СП у зазначені у ній місце та строк. 
З цих підстав суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що відповідачем порушено ч.3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». 
Звертаючись до суду з позовом, ІНФОРМАЦІЯ_2 мотивує свої вимоги тим, що ОСОБА_1 самостійно не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 для отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду та визначення ступеня придатності до військової служби, згідно вимог п.2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» від 21.03.2024 № 3621-ІХ.
Відповідно до ч.2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» від 21.03.2024 № 6321-ІХ громадяни України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом (крім осіб, визнаних в установленому порядку особами з інвалідністю), з дня набрання чинності цим Законом зобов`язані до 5 червня 2025 року пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби. Такі громадяни зобов`язані самостійно звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані та резервісти Служби безпеки України - до Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України, військовозобов`язані та резервісти розвідувальних органів України - до відповідного підрозділу розвідувальних органів України) або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду.
Виходячи з вказаної норми, суд апеляційної інстанції вважає, що невиконання визначених в ній обов`язків не є свідченням невиконання обов`язків, передбачених ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», відповідно, не утворює необхідної сукупності підстав передбачених ч.8 ст. 283-2 КАС України.
Таким чином, фактично позивачем в основу позовних вимог покладені обставини, які не є законодавчо встановленими підставами для тимчасового обмеження громадян України у праві керування транспортним засобом під час мобілізації за відповідним рішенням суду. 
Крім того, суд також зауважує, що посилаючись на відсутність обставин, зазначених в ч.9 ст. 283-2 КАС України, позивач не наводить жодних доказів в обґрунтування своїх доводів. 
З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову, проте неправильно визначив мотиви відмови в задоволенні позову.
Наведене вище відповідно до ч.4 ст.317 КАС України є підставою для зміни мотивувальної частини рішення суду першої інстанції з урахуванням висновків, викладених у цій постанові. 
Керуючись статтями 311, 315, 317, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд 

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення.
Змінити мотивувальну частину рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 квітня 2026 року у справі №398/1520/26 з урахуванням висновків суду апеляційної інстанції у цій постанові.
В іншій частині рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 квітня 2026 року у справі №398/1520/26 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк 

суддя Я.В. Семененко 

суддя А.В. Суховаров