ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"28" липня 2026 р. Справа№ 910/12503/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Гаврилюка О.М.
суддів: Крижного О.М. 
Ткаченка Б.О. 

за участю секретаря судового засідання: Ніконенко Є.С.
за участю представників сторін:
від позивача: Журкевич М.В. (в залі суду);
від відповідача: Кулибаба В.О. (в залі суду);

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства «Гарантований покупець»
на рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2026, повний текст якого складений 03.02.2026
та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2026, повний текст якого складений 10.02.2026
у справі № 910/12503/25 (суддя Ягічева Н.І.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестмен Енерджі Компані»
до Державного підприємства «Гарантований покупець»
про стягнення 13 915 419,89 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду 

Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестмен Енерджі Компані» звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства «Гарантований покупець» про стягнення 13 915 419,89 грн.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.01.2026 у справі №910/12503/25 позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з Державного підприємства «Гарантований покупець» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестмен Енерджі Компані» 11 466 206 грн 72 коп, заборгованості, 488 491 грн 82 коп 3% річних, 1 960 грн 35 коп інфляційних втрат та 166 985 грн 04 коп судового збору.
02.02.2026 позивачем подано заяву про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення з відповідача 42 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 09.02.2026 заяву про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства «Гарантований покупець» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестмен Енерджі Компані» 21 000,00 грн суму витрат на професійну правничу допомогу. В іншій частині відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із рішеннями суду першої інстанції, Державне підприємство «Гарантований покупець» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить відстрочити сплату судового збору за подання цієї апеляційної скарги до ухвалення Північним апеляційним господарським судом постанови у даній справі; прийняти апеляційну скаргу до розгляду та відкрити апеляційне провадження. Рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2026 у справі № 910/12503/25 скасувати повністю та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог повністю. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2026 у справі № 910/12503/25 скасувати в частині задоволення заяви та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу повністю. Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на позивача.
Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.
На думку скаржника, приймаючи основне рішення, суд першої інстанції неправильно застосував норми процесуального права та проігнорував доводи Гарантованого покупця щодо наявності рішення Господарського суду міста Києва у справі № 910/17563/23, оскільки у відзиві на позовну заяву відповідач звертав увагу суду першої інстанції на те, що дійсно ТОВ «Інвестмен Енерджі Компані» вже зверталося до Відповідача із позовом про стягнення заборгованості за Договором № 14995/01 від 28.03.2018 за період: жовтень 2021 року, лютий-серпень 2022 року. Тобто, за період, котрий є аналогічним періоду, за який Позивач звернувся із позовом до суду у справі № 910/12503/25.
Скаржник зазначає, що зміна судової практики, що відбулася після ухвалення судами остаточного рішення, не повинна порушувати принцип правової визначеності та стабільності правового регулювання, чинного на час розгляду справи судами попередній інстанції (аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 26.11.2020 у справі № 500/2486/19 та від 12.12.2019 у справі № 923/382/14).
Скаржник вказує на те, що заперечуючи щодо позовних вимог про стягнення основного боргу, відповідач посилався на наявність спеціального порядку розрахунків за договорами купівлі продажу електричної енергії за «зеленим» тарифом, у зв`язку з чим, вказував на відсутність прострочення виконання своїх зобов`язань за договором.
Також скаржник вказує на те, що джерелом коштів, якими гарантований покупець здійснює оплати виробникам електричної енергії за «зеленим» тарифом, є кошти, які ОСП (НЕК «Укренерго») сплачує гарантованому покупцю за послугу із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел за розрахунковий місяць. Зазначений механізм розрахунку відображений в главі 12 Порядку № 641.
На думку скаржника, судом першої інстанції не взято до уваги наявність заборгованості НЕК «Укренерго» перед Гарантованим покупцем за спірні періоди та не прийнято доводи відповідача про те, що за існуючого алгоритму розрахунків, обов`язок Гарантованого покупця щодо оплати 100% вартості електричної енергії обумовлений 100% оплатою ОСП послуги перед Гарантованим покупцем.
Скаржник зазначає про наявність у нього права на зменшення рівня розрахунків із Позивачем на суму неоплаченої частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії та вартості відхилення. Враховуючи існуючий борг позивача перед відповідачем за договором про участь у балансуючій групі гарантованого покупця від 26.01.2024 № 1022/07/24, в силу положень підпункт 12 пункту 1 постанови НКРЕКП № 332, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 6 373 755,68 грн. задоволенню не підлягали.
На думку скаржника, приймаючи основне рішення, суд першої інстанції не в повній мірі врахував інші доводи Гарантованого покупця, зокрема, в частині дії обставин непереборної сили, оскільки з урахуванням ситуації, в якій опинилася держава, зважаючи на важливість Гарантованого покупця для економіки України, беручи до уваги соціальну спрямованість його діяльності, особливо в період дії режиму воєнного стану, вбачається настання непереборної сили, що унеможливлює стягнення з відповідача основного боргу, 3% річних та інфляційних нарахувань в судовому порядку.
Також, на думку скаржника, суд першої інстанції не в повній мірі врахував інші доводи Гарантованого покупця, зокрема, в частині неправильності здійсненого позивачем розрахунку інфляційних втрат та трьох відсотків річних, оскільки підписання актів коригування за липень та серпень 2022 року 16.05.2024 та 17.05.2024, відповідно, виключає можливість нарахування 3% річних та інфляційних втрат, при цьому, ані Договором, ані Порядком № 641 не передбачено строк, протягом якого відповідач має здійснити доплату вартості електроенергії, яка утворилася у зв`язку зі збільшенням обсягу відпущеної електричної енергії за відповідний період, відповідно до акта коригування, підписаного сторонами, після затвердження вартості послуги Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Матеріали справи не містять доказів звернення позивача до відповідача із відповідною вимогою, тому нарахована позивачем та стягнута судом сума 3% річних та інфляційного збільшення у спірних періодах необґрунтовано завищена.
Скаржник вважає додаткове рішення є таким, що ухвалене без урахування висновків щодо застосування ст. 1, 19, 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», ст.ст. 126, 129 ГПК України, викладених у постановах Верховного Суду, про те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, при цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
На думку скаржника, всупереч висновкам Верховного Суду у справі № 904/8800/21 та у справі № 922/2685/19 щодо застосування положень ч. 5 ст. 129 ГПК України, Господарським судом міста Києва не враховано сукупність обставин, що свідчить про не співмірність заявлених до відшкодування витрат на правничу допомогу порівняно зі складністю справи.
Скаржник зазначає, що при підготовці заяв по суті, наданих позивачем під час розгляду даної справи, також не було необхідним збирання значного об`єму доказів в підтвердження заявлених позовних вимог, що виключає необхідність значних витрат спеціаліста в галузі права на підготовку процесуальних документів у справах даної категорії. Відповідач наголошує, що позовні вимоги повністю базуються на первинних та бухгалтерських документах позивача, об`єм яких є незначним, дана справа є справою про стягнення заборгованості, судова практика в даній категорії справ є сталою, отже вказані витрати часу на підготовку процесуальних документів по справі є значно завищеними.
Скаржник вважає, що стягнуті судом першої інстанції витрати на правничу допомогу не відповідають принципу розумності та є завищеними, їх розмір не є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, стягнення адвокатських витрат у розмірі 21 000,00 грн не відповідає критеріям справедливості та є явно завищеними.
Скаржник вказує на те, що обсяг правової допомоги, відображений у акті приймання-передачі, у даній справі зводиться виключно до складання позовної заяви та відповіді на відзив Гарантованого покупця. Огляд змісту позовної заяви, яка складена у даній справі адвокатом Савченко О.В., засвідчує, що подана позовна заява складається з 22 сторінок тексту. На 3 сторінках тексту (аркуші 1, 21-22) міститься вступна частина позовної заяви, а саме, інформація про учасників справи, та прохальна частина з описом додатків, на 5 сторінках тексту – розрахунок сум за ст. 625 ЦК України. На інших 14 сторінках тексту позовної заяви вміщено, опис фактичних обставин справи, норми процесуального та матеріального права, значна кількість цитат із судових рішень у інших справах, що стосуються судової практики, тоді як, особисті аргументи адвоката, доводи в обґрунтування позовних вимог, за обсягом не перевищують 2 сторінок (5 абзаців). Що стосується відповіді на відзив, то огляд її змісту засвідчує, що відповідь складається з 18 сторінок тексту. На 1 сторінці тексту міститься вступна частина відповіді, а саме, інформація про учасників справи. Загалом зміст відповіді на відзив дублює значну частину тексту позовної заяви. Додаткових особистих аргументів адвоката по суті спору не містить. 
Також скаржник вказує на те, що справа № 910/12503/25 не є унікальною для адвоката, не потребувала ані нових знань, ані затрат часу та ресурсів в обсягах, які б виправдовували розмір компенсації заявлений у заяві про розподіл судових витрат.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу 

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, позивач у відзиві на апеляційну скаргу вказав на те, що для висновку про тотожність спорів недостатньо констатувати, що в обох справах ідеться про оплату електричної енергії за один і той самий період. Вирішальним є те, чи збігається весь юридичний склад обставин, якими обґрунтовано позов. У даному випадку такий склад обставин не є тотожним. Новий позов ґрунтується не на повторному посиланні на ті самі обставини, які вже були предметом судового розгляду, а на новому юридичному стані правовідносин між сторонами: після усунення нормативних обмежень, які раніше покладалися в основу відмови у позові, відповідач продовжив не виконувати свій обов`язок із повної оплати поставленої електричної енергії. Саме це подальше невиконання зобов`язання за відсутності будь-яких спеціальних обмежень і становить нову фактичну підставу звернення до суду. До того ж, у новому позові заявлено: - інший період нарахування 3% річних; - додаткову вимогу про стягнення інфляційних втрат; - інший розмір заборгованості. Суд першої інстанції як і позивач у позовній заяві не виходили із того, що підставою для нового позову стала зміна судової практики, навпаки, суд прямо встановив, що підставою звернення до суду є новий юридичний факт скасування нормативного акта, який раніше слугував одним із визначальних елементів правового регулювання спірних відносин, а також подальше триваюче невиконання відповідачем свого грошового зобов`язання.
Позивач зазначає про те, що пункт 11.4 Порядку не містить положень про те, що у випадку неотримання коштів гарантованим покупцем від ОСП, строк виконання остаточного розрахунку гарантованого покупця з продавцем за «зеленим» тарифом не настає чи відкладається на строк до моменту надходження коштів.
Позивач звертає увагу суду на те, що відповідач не звертався до позивача з повідомленням або будь-яким іншим документом про зменшення розрахунків на суму заборгованість за послуги з частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії гарантованого покупця в сумі 6 373 755,68 грн. Натомість відповідач у справі № 910/12503/25 обмежився посиланням на «наявність права» та абстрактні твердження про заборгованість позивача за часткою відшкодування вартості врегулювання небалансу, не надавши жодних доказів звернення до позивача із відповідною заявою, не підтвердивши коригування у своєму обліку й не подавши актів звірки із відображенням такого зменшення.
Позивач зазначив, що він, діючи в межах принципу диспозитивності, мав право обрати найефективніший спосіб розрахунку - на підставі остаточної суми заборгованості, актуальної станом на дату формування позову. З огляду на це, розрахунок було проведено на сукупність усіх невиконаних грошових зобов`язань, які склали єдиний борг відповідача, з урахуванням здійснених часткових оплат, відображених у матеріалах справи. Такий підхід є обґрунтованим, раціональним та відповідає усталеній судовій практиці Верховного Суду, згідно з якою інфляційні втрати та 3 % річних можуть нараховуватись на зведену суму боргу без необхідності штучного поділу її на окремі часові проміжки.
Щодо апеляційної скарги відповідача на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2026 у справі № 910/12503/25, позивач вказує на те, що у даному випадку, підготовка позову потребувала аналізу значного пакету документів, пов`язаних з правовідносинами сторін, відповідного об`єму часу для визначення правової позиції та складання позовної заяви, здійснення розрахунку позовних вимог, подання відповіді на відзив, та участь у судових засіданнях. Усі наведені вище дії були необхідними та потребували значного часу для їх виконання. Також звертаємо увагу суду на те, що задоволені судом першої інстанції до стягнення витрати на правову допомогу (21 000,00 грн) становлять лише 0,15% від суми задоволених позовних вимог (13 915 419,89 грн). Наведене вище свідчить про те, що розмір витрат на правову допомогу є співмірним із: складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову. Відповідач не навів жодних обгрунтованих заперечень щодо розміру витрат позивача на правову допомогу. Відповідач не довів жодним належним доказом того, що вартість послуг представника позивача є більшою за середньоринкові тарифи адвокатів на правничу допомогу в місті Києві. Відповідачем у своїх запереченнях та апеляційній скарзі не доведено неспівмірність витрат позивача на правову допомогу.

Узагальнені доводи клопотань, додаткових пояснень

19.05.2026 відповідачем подано клопотання у якому викладено контррозрахунок 3% річних та інфляційних втрат, та зазначено, що правильними сумами 3% річних та інфляційних втрат є суми у розмірах 486 955,06 грн та 1 954 553,05 грн, відповідно.

У додаткових поясненнях, поданих суду 30.06.2026, позивач просив суд врахувати позицію позивача щодо контррозрахунку відповідача та, у разі перегляду рішення суду першої інстанції в цій частині, змінити рішення виключно щодо розміру 3% річних та інфляційних втрат, визначивши до стягнення: 11 466 206,72 грн основного боргу; 486 955,06 грн 3% річних; 1 954 553,05 грн інфляційних втрат. В іншій частині апеляційну скаргу відповідача просив залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2026 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2026 у справі № 910/12503/25 – без змін.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.02.2026, справу № 910/12503/25 передано на розгляд колегії суддів у складі: Гаврилюк О.М. - головуючого судді; суддів Крижний О.М., Ткаченко Б.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.02.2026 відмовлено Державному підприємству «Гарантований покупець» у задоволенні заяви про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги до ухвалення судового рішення апеляційним судом. Апеляційну скаргу Державного підприємства «Гарантований покупець» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2026 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2026 у справі № 910/12503/25 – залишено без руху. Запропоновано скаржнику усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки, а саме: протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, надати до Північного апеляційного господарського суду:
- докази сплати судового збору у розмірі 250 477,56 грн;
06.03.2026 від скаржника надійшла заява про усунення недоліків до якої додано платіжну інструкцію № 221 від 05.03.2026 у розмірі 250 477,56 грн, що свідчить про сплату судового збору.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.03.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства «Гарантований покупець» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2026 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2026 у справі № 910/12503/25. Призначено справу № 910/12503/25 до розгляду у судовому засіданні 05.05.2026.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.05.2026 задоволено клопотання Акціонерного товариства «Гарантований покупець» про заміну учасника справи правонаступника у справі № 910/12503/25. Замінено у справі № 910/12503/25 Акціонерне товариство «Гарантований покупець» (01032, Київ, вул. Симона Петлюри, 27, ідентифікаційний код юридичної особи: 43068454) на його правонаступника Державне підприємство «Гарантований покупець». Оголошено перерву у розгляді справи № 910/12503/25 за апеляційною скаргою Державного підприємства «Гарантований покупець» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2026 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2026 у справі № 910/12503/25 до 26.05.2026.
На підставі ст. 202, 216 ГПК України, у судових засіданнях 26.05.2026, 30.06.2026 оголошувались перерви до 30.06.2026, 02.07.2026, відповідно.
У зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді Ткаченка Б.О., який входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, розгляд справи призначений на 02.07.2026 не відбувся.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.07.2026 призначено розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства «Гарантований покупець» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2026 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2026 у справі № 910/12503/25 на 28.07.2026.
Враховуючи викладене, воєнний стан в Україні та обмеження, спричинені цим станом, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, справа № 910/12503/25 розглядалась протягом розумного строку.

Правова позиція учасників справи

Представник відповідача у судовому засіданні 28.07.2026 просив задовольнити вимоги апеляційної скарги.
Представник позивача у судовому засіданні 28.07.2026 заперечив проти доводів апеляційної скарги, водночас, погодився із контррозрахунком відповідача 3% річних та інфляційних втрат.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вбачається із матеріалів справи, позивач, що діє на підставі ліцензії №1450 від 27.12.2017 року з виробництва електричної енергії, виданої відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі – НКРЕКП, або Регулятор, або Відповідач) веде господарську діяльність з виробництва електричної енергії.
Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 231 від 27.02.2018 установлено позивачу «зелений» тариф на електричну енергію, вироблену на об`єктах електроенергетики, що використовують альтернативні джерела енергії, до 01 січня 2030 року.
Позивач та Державне підприємство «Енергоринок» уклали договір № 14995/01 від 28.03.2018 (далі – Договір), за яким позивач зобов`язався продавати, а Державне підприємство «Енергоринок» - купувати електричну енергію, вироблену позивачем.
Додатковою угодою № 96/01 від 30.06.2019 до Договору № 14995/01 від 28.03.2018 сторони дійшли згоди в преамбулі Договору слова «Державне підприємство «Енергоринок» замінити на слова «Державне підприємство «Гарантований покупець» та статті 1-10 Договору замінити статтями 1-8 в новій редакції.
Пунктом 4.1. Договору передбачено право позивача вимагати від відповідача повну та своєчасну оплату товарної продукції відповідно до глави 3 цього Договору.
Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 30 Закону України «Про ринок електричної енергії» Товариство має право на своєчасне та у повному обсязі отримання коштів за продану електричну енергію відповідно до укладених договорів на ринку електричної енергії та за допоміжні послуги.
Згідно з пунктом 8 частини 9 статті 65 Закону України «Про ринок електричної енергії» Підприємство зобов`язане сплачувати своєчасно та повному обсязі за електричну енергію, куплену у виробників, яким встановлено «зелений» тариф, а також у виробників, які за результатами аукціону набули право на підтримку.
Підпунктами 1, 2 пункту 4.5. Договору передбачено, що Відповідач зобов`язаний купувати у Позивача вироблену електричну енергію за винятком обсягів електричної енергії, необхідних для власних потреб, а також зобов`язаний у повному обсязі здійснювати своєчасні розрахунки за куплену у позивача електричну енергію.
Пунктом 2.5 договору встановлено, що вартість електричної енергії, купленої відповідачем у позивача за «зеленим» тарифом у розрахунковому місяці, визначається відповідно до глави 10 Порядку купівлі електричної енергії за «зеленим» тарифом від 26.04.2019 на підставі тарифів, встановлених НКРЕКП для кожної генеруючої одиниці за «зеленим» тарифом.
Відповідно до пунктів 10.2 - 10.3 Порядку купівлі електричної енергії за «зеленим» тарифом від 26.04.2019 (у редакції, яка діяла на момент виникнення заборгованості) з урахуванням положень глав 7 та 8 цього Порядку гарантований покупець протягом двох робочих днів з дня отримання сертифікованих даних комерційного обліку електричної енергії від адміністратора комерційного обліку здійснює розрахунок вартості електричної енергії, за яку здійснюється оплата продавцю за розрахунковий місяць, та направляє йому акт купівлі-продажу в електронному вигляді, підписаний зі своєї сторони КЕП уповноваженої особи, на електронну адресу.
У разі необхідності оплати продавцем спожитої електричної енергії гарантований покупець протягом двох робочих днів з дня отримання сертифікованих даних комерційного обліку електричної енергії від адміністратора комерційного обліку здійснює розрахунок відповідної вартості електричної енергії та направляє продавцю акт купівлі-продажу в електронному вигляді, підписаний зі своєї сторони КЕП уповноваженої особи, на електронну адресу.
Після отримання від гарантованого покупця на електронну адресу акта купівлі-продажу продавець надає у триденний строк з дати отримання актів купівлі-продажу гарантованому покупцю два примірники акта купівлі-продажу, підписані зі своєї сторони.
Гарантований покупець у п`ятиденний строк з дати отримання актів купівлі-продажу підписує їх зі своєї сторони та надсилає продавцю один примірник поштою.
У разі наявності у продавця зауважень до акта купівлі-продажу, наданого гарантованим покупцем, продавець письмово повідомляє про це гарантованого покупця.
За наявності зауважень до акта купівлі-продажу та/або ненадання продавцем акта купівлі-продажу, підписаного зі своєї сторони, остаточний розрахунок за відпущену продавцем електричну енергію здійснюється в розмірі, визначеному в наданому гарантованим покупцем акті купівлі-продажу, з подальшим коригуванням сплачених коштів після врегулювання розбіжностей.
Позивач вказує, що у періоді часу у жовтні 2021, лютий - серпень 2022 року, ним поставлено відповідачу електричну енергію за «зеленим тарифом» на загальну суму 21 718 749,29 грн, що підтверджується підписаними сторонами актами купівлі-продажу електроенергії:
- за жовтень 2021 року від 31.10.2021 на суму 3 863 005,18 грн;
- за лютий 2022 року від 28.02.2022 на суму 1 724 532,31 грн;
- за березень 2022 року від 31.03.2022 на суму 1 276 341,35 грн;
- за квітень 2022 року від 30.04.2022 на суму 2 696 626,00 грн;
- за травень 2022 року від 31.05.2022 на суму 3 106 006,04 грн;
- за червень 2022 року від 30.06.2022 на суму 3 499 539,12 грн;
- за липень 2022 року від 31.07.2022 на суму 4 326 222,70 грн;
- за серпень 2022 року від 31.08.2022 на суму 1 190 253,62 грн.
та підписаним сторонами актами коригування до актів купівлі-продажу електроенергії:
- за жовтень 2021 року від 28.10.2022 на суму 4,84 грн;
- за лютий 2022 року від 16.02.2023 на суму 146,21 грн;
- за липень 2022 року від 16.05.2024 на суму 28 288,92 грн;
- за серпень 2022 року від 17.05.2024 на суму 7 783,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що всупереч взятим на себе зобов`язанням за договором №14995/01 від 28.03.2018 та Додатковою угодою до договору №96/01 від 30.06.2019 відповідач в обумовлений строк не здійснив повну та своєчасну оплату поставленої електричної енергії у період часу жовтень 2021 року, лютий – серпень 2022 року, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 11 466 206,72 грн, а також обов`язок сплатити на користь позивача 488 491,82 грн 3% річних та 1 960721,35 грн інфляційних втрат.
Заперечуючи проти позову відповідач вказав, що наявне рішення Господарського суду міста Києва у справі № 910/17563/23, зазначені в позові доводи в даній справі не є іншими підставами позову ніж у справі 910/17563/23, є настання строку оплати виконання відповідачем обов`язку оплатити придбану електричну енергію у жовтні 2021, лютому-серпні 2022 у повному обсязі. За існуючого алгоритму розрахунків, обов`язок Гарантованого покупця щодо оплати 100% вартості електричної енергії обумовлений 100% оплатою ОСП послуги перед Гарантованим покупцем у відповідному розрахунковому періоді. Також існує заборгованість Позивача перед Відповідачем за договором про участь у балансуючій групі гарантованого покупця від 26.01.2024 №1022/07/24 в силу положень підпункт 12 пункту 1 постанови НКРЕКП №332. Незаконні та необгрунтовані вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, оскільки покупець не порушив умов договору, здійснив розрахунки належним чином, з врахуванням регуляторних актів щодо обсягу оплати електричної енергії. Також відповідач вказує на обставини непереборної сили
Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Частина 1 ст. 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У відповідності до положень ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з частиною першою статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що у даному випадку, Договором № 14995/01 від 28.03.2018 з посиланням на Порядок купівлі електричної енергії за «зеленим» тарифом від 26.04.2019 передбачені конкретні строки оплати за поставлену електричну енергію.
За пунктом 3.3. договору (у редакції, яка діяла станом на момент виникнення боргу) оплата товарної продукції (електричної енергії), купленої відповідачем у позивача за «зеленим» тарифом у розрахунковому місяці, та формування актів купівлі-продажу електричної енергії й актів купівлі-продажу відшкодування частки вартості врегулювання небалансу електричної енергії здійснюються відповідно до положень глави 10 Порядку.
Згідно з пунктом 10.1 Порядку (у редакції, яка діяла на момент виникнення заборгованості) до 15 числа (включно) розрахункового місяця відповідач здійснює оплату платежу позивачу із забезпеченням йому пропорційної оплати відповідно до оперативних даних щодо обсягу товарної продукції, наданої адміністратором комерційного обліку, підписаної кваліфікованим електронним підписом (далі - КЕП), за перші 10 днів розрахункового місяця, що зазначається відповідно до обсягів відпуску електричної енергії генеруючими одиницями Товариства.
До 25 числа (включно) розрахункового місяця Підприємство здійснює оплату платежу позивачу із забезпеченням йому пропорційної оплати відповідно до оперативних даних щодо обсягу товарної продукції, наданої адміністратором комерційного обліку, підписаної КЕП, за перші 20 днів розрахункового місяця, що визначається відповідно до обсягів відпуску електричної енергії генеруючими одиницями позивача.
Відповідно до пункту 10.4 Порядку (у редакції, яка діяла на момент виникнення заборгованості) після отримання від Товариства акта купівлі-продажу протягом трьох робочих днів з дати оприлюднення рішення НКРЕКП щодо затвердження розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, наданої гарантованим покупцем у розрахунковому місяці, останній здійснює остаточний розрахунок з позивачем із забезпеченням йому 100 % оплати відпущеної електричної енергії попереднього розрахункового періоду (місяця) з урахуванням авансових платежів.
Отже, відповідач зобов`язаний здійснювати оплату в кожному розрахунковому місяці за куплену електричну енергію у Позивача у три етапи. Перший - до 15 числа (включно) розрахункового місяця, другий - до 25 числа (включно) розрахункового місяця, третій (остаточний) - протягом трьох робочих днів з дати оприлюднення рішення НКРЕКП розміру вартості послуги.
НКРЕКП постановами: від 9 вересня 2022 року № 1117, від 31 травня 2022 року № 557, від 20 вересня 2022 року № 1190 та від 14 березня 2023 року № 473, - затвердила розмір вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії за «зеленим» тарифом», наданої відповідачу в період з жовтня 2021 року по серпень 2022 року.
Так, згідно з вищевказаними постановами НКРЕКП, розмір вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії за «зеленим» тарифом: у жовтні 2021 року складає 2 280 276 616,66 грн (без ПДВ), у листопаді 2021 року - 911 245 991,1 (без ПДВ), у грудні 2021 року - 181 990 876,48 грн (без ПДВ), у січні 2022 року - 664 843 785,62 грн (без ПДВ), у лютому 2022 року - 420 516 248,42 грн (без ПДВ); у березні 2022 року - 27 402 871,09 грн (без ПДВ); у квітні 2022 року - 1 103 193 902,09 грн (без ПДВ); у травні 2022 року - 1 297 969 675,72 грн (без ПДВ); у червні 2022 року - 1 337 753 069,24 грн (без ПДВ), у липні 2022 року - 1 561 428 605,39 грн (без ПДВ); у серпні 2022 року - 1 172 168 724,57 грн (без ПДВ).

Отже, відповідач зобов`язаний був провести з позивачем остаточний розрахунок за поставку електричної енергії за жовтень 2021 року, лютий 2022 року, березень 2022 року, квітень 2022 року, травень 2022 року, червень 2022 року, липень 2022 року, серпень 2022 року - у строк до 20.03.2023 року (включно).
Враховуючи наведене, відповідач зобов`язаний був погасити заборгованість за актами купівлі-продажу електроенергії (з врахуванням коригувань): за жовтень 2021 року, лютий 2022 року, березень 2022 року, квітень 2022 року, травень 2022 року, червень 2022 року, липень 2022 року, серпень 2022 року до 20.03.2023 включно. Таким чином, з 21.03.2023 починається прострочення оплати поставленої електричної енергії за наведеними вище актами.
Разом з тим, матеріалами справи встановлено, Відповідач оплатив поставлену електричну енергію за «зеленим тарифом» за актами купівлі-продажу електроенергії: за жовтень 2021 року, лютий 2022 року, березень 2022 року, квітень 2022 року, травень 2022 року, червень 2022 року, липень 2022 року, серпень 2022 року тільки частково, на суму 10 252 542,57 грн, що підтверджується долученими до позовної заяви банківськими виписками по рахунку позивача.
Відповідачем не виконано свої грошові зобов`язання за Договором № 14995/01 від 28.03.2018 та порушив строки оплати електричної енергії за «зеленим тарифом» по залишку боргу.
Як вбачається із матеріалів справи, прострочена заборгованість за поставлену у період часу жовтень 2021 року, лютий 2022 року, березень 2022 року, квітень 2022 року, травень 2022 року, червень 2022 року, липень 2022 року, серпень 2022 року електричну енергію за «зеленим тарифом» складає 11 466 206, 72 грн., а саме за актами купівлі-продажу електроенергії:
- за жовтень 2021 року від 31.10.2021 на суму 136 458,53 грн;
- за лютий 2022 року від 28.02.2022 на суму 206 170,96 грн;
- за березень 2022 року від 31.03.2022 на суму 1 055 742,75 грн;
- за квітень 2022 року від 30.04.2022 на суму 1 365 422,73 грн;
- за травень 2022 року від 31.05.2022 на суму 2 569 174,27 грн;
- за червень 2022 року від 30.06.2022 на суму 2 621 056,88 грн;
- за липень 2022 року від 31.07.2022 на суму 2 969 381,68 грн;
- за серпень 2022 року від 31.08.2022 на суму 542 798,92 грн.
Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги в частині 11 466 206,72 грн заборгованості за поставлену у період часу жовтень 2021 року, лютий 2022 року, березень 2022 року, квітень 2022 року, травень 2022 року, червень 2022 року, липень 2022 року, серпень 2022 року електричну енергію за «зеленим тарифом» по Договору № 14995/01 від 28.03.2018 підлягають задоволенню.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про безпідставність доводів відповідача, викладених також і у апеляційній скарзі, про нездійснення НЕК «Укренерго» повної оплати послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, враховуючи наступне.
Відповідно до пункту 10.4 Порядку №641 (у редакції, яка діяла на момент виникнення заборгованості за 2019 рік) після отримання від продавця акта купівлі-продажу протягом двох робочих днів з дати затвердження Регулятором розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, наданої гарантованим покупцем у розрахунковому місяці, гарантований покупець здійснює остаточний розрахунок з продавцем із забезпеченням йому 100% оплати відпущеної електричної енергії попереднього розрахункового періоду (місяця) з урахуванням авансових платежів.
Так, відповідно до абзацу 2 п. 11.4 Порядку №641 (в редакції з 26.01.2024) при визначенні суми коштів для здійснення остаточного місячного платежу за відпущену продавцем за «зеленим» тарифом у попередньому розрахунковому періоді (місяці) електричну енергію гарантованим покупцем, зокрема враховується сума коштів, сплачених такому продавцю за «зеленим» тарифом шляхом здійснення авансових платежів, та сума коштів, отриманих гарантованим покупцем від ОСП відповідно до Договору про надання послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел.
Вказані пункти Порядку № 641 не містить положень про те, що у випадку неотримання коштів гарантованим покупцем від ОСП, строк виконання остаточного розрахунку гарантованого покупця з продавцем за «зеленим» тарифом не настає чи відкладається на строк до моменту надходження коштів.
Відповідно до ст. 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.
Між позивачем та відповідачем виникли господарські відносини, а приписи ГК України не передбачають привілейованого становища суб`єктів господарювання, які фінансуються за рахунок бюджету, у питаннях відповідальності за порушення зобов`язань.
Частина 2 статті 617 ЦК України та частина 2 статті 218 ГК України передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов`язань контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від відповідальності за порушення зобов`язання.
Відсутність бюджетних асигнувань чи будь-яких інших надходжень коштів від контрагентів боржника не виправдовує його бездіяльність і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, про що зазначав Європейський суд з прав людини у рішеннях «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» та «Бакалов проти України».
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 19.02.2018 р. у справі № 910/15430/16, від 27.04.2018 р. у справі № 910/313/17 та від 02.05.2018 р. у справі № 910/3816/16.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що факт наявності боргу НЕК «Укренерго» перед відповідачем не є підставою для невиконання відповідачем своїх грошових зобов`язань перед позивачем.
При цьому, відповідач зазначає, що позивач має перед відповідачем заборгованість за послуги з частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії гарантованого покупця в сумі 6 373 755,68 грн, у зв`язку з чим, відповідач має право зменшити розрахунки з позивачем на зазначену суму.
03.04.2024 НКРЕКП прийнято постанову № 652 «Про внесення зміни до постанови НКРЕКП від 25 лютого 2022 року № 332 «Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії на період дії в Україні воєнного стану».
В результаті внесення змін абзац третій підпункту 13 пункту 1 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 25 лютого 2022 року № 332 «Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії на період дії в Україні воєнного стану» викладено у такій редакції: «Гарантований покупець має право зменшити рівень розрахунків із продавцем за «зеленим» тарифом на суму неоплаченої частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії та вартості відхилення.».
Разом з тим, наведене положення не містить процедури реалізації Гарантованим покупцем права на зменшення рівня розрахунків та посилань на відповідні норми законодавства.
Зазначене положення постанови НКРЕКП не передбачає автоматичного зменшення розрахунків, а лише надає Гарантованому покупцеві право на такі дії, яке має бути реалізовано у відповідності до належної процедури та у межах законодавства.
Однак, як вбачається із матеріалів справи, відповідач не звертався до позивача з повідомленням або будь-яким іншим документом про зменшення розрахунків на суми заборгованості за послуги з частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії гарантованого покупця в сумі 6 373 755,68 грн.
Також положення постанови НКРЕКП від 03.04.2022 № 652 жодним чином не звільняють відповідача від обов`язку своєчасної оплати придбаної у позивача електричної енергії.
Таким чином, відповідачем не доведено факт існування заборгованості, що робить його твердження відповідача про зменшення розрахунків безпідставними.
Так, постановою НКРЕКП від 03.04.2024 № 652, абзац третій підпункту 13 пункту 1 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 25.02.2022 № 332 «Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії на період дії в Україні воєнного стану» викладено у такій редакції: «Гарантований покупець має право зменшити рівень розрахунків із продавцем за «зеленим» тарифом на суму неоплаченої частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії та вартості відхилення».
Водночас, дані положення не звільняють відповідача від обов`язку здійснити повну оплату придбаної електричної енергії за відповідними договорами.
При цьому, в матеріалах справи відсутні докази внесення змін до спірного договору в частині встановлення порядку проведення відповідних розрахунків, тоді як саме вищевказаним договором регулюються господарсько-правові відносини його учасників, також у матеріалах справи відсутні докази звернення до позивача із заявою про припинення зобов`язання в частині вартості небалансів чи вартості відхилення.
Сама лише наявність заборгованості з боку позивача за послуги з відшкодування частки вартості небалансів не надає відповідачу права в односторонньому порядку зменшити суму оплати за «зеленим» тарифом. Таке зменшення можливе виключно після вчинення Гарантованим покупцем активних юридично значимих дій, спрямованих на зарахування зустрічних вимог, з дотриманням встановленої процедури та належним повідомленням іншої сторони.
Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у межах розгляду справ № 910/11212/24, № 910/9950/24.
Доводи відповідача, викладені також і у апеляційній скарзі, про те, що судом першої інстанції не досліджено факту наявності форс-мажорних обставин, а саме того, що з урахуванням ситуації, в якій опинилася Держава, зважаючи на важливість Гарантованого покупця для економіки України, беручи до уваги соціальну спрямованість його діяльності, особливо в період дії режиму воєнного стану, вбачається настання непереборної сили, що унеможливлює стягнення з відповідача боргу в судовому порядку, є безпідставними, оскільки форс-мажорні обставини відповідно до ст. 617 ЦК України та ст. 218 ГК України звільняють боржника лише від відповідальності за порушення зобов`язання (тобто від штрафів, пені), але в жодному разі не звільняють від обов`язку сплатити саму вартість отриманого товару (електричної енергії).
При цьому, скаржником не доведено прямого причинно-наслідкового зв`язку між бойовими діями та неможливістю здійснити банківський переказ грошових коштів, водночас, банківська система України працює, а скаржник продовжує господарську діяльність.
Також позивачем заявлено до стягнення з відповідача три проценти річних у загальному розмірі 488 491,82 грн та 1 960 721,35 грн інфляційних втрат, нарахованих на відповідні суми боргу за загальний період прострочення, визначений позивачем.
Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Інфляційні нарахування на суму боргу та три проценти річних, сплата яких передбачена частиною 2 статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Вони виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року в справі № 703/2718/16-ц.
З огляду на зазначене, три проценти річних та інфляційні втрати не відносяться до неустойки, а тому до цих компенсаційних виплат не застосовуються ані положення ст. 233 ГК України, 551 ЦК України, ані диспозитивні (рекомендаційні) положення постанови НКРЕКП «Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії, під час особливого періоду» від 25 лютого 2022 року № 332.
Відповідач у контррозрахунку, поданому до суду апеляційної інстанції зазначив, що розмір інфляційних втрат та 3% річних складають суми у розмірах 1 954 553,05 грн та 486 955,06 грн.
Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних витрат наведений позивачем та конттрозрахунок, наданий відповідачем, з огляду на те, що акт коригування за липень 2022 року на суму 28 288,92 грн підписаний сторонами 16.05.2024, а акт коригування за серпень 2022 року на суму 7 783,00 грн підписаний сторонами 17.05.2024, що унеможливлює нарахування 3% річних та інфляційних втрат на зазначені суми, починаючи з 02.05.2024, враховуючи те, що матеріали справи не містять доказів звернення позивача до відповідача із відповідною вимогою про обов`язок з доплати вартості відпущеної електричної енергії, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про те, що арифметично правильними та такими, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача є суми 3% річних та інфляційних втрат у розмірах 486 955,06 грн та 1 954 533,05 грн, відповідно. 
В решті вимог позивача про стягнення 3% річних та інфляційних втрат належить відмовити.
Слід зазначити, що із відповідним розрахунком погодився і позивач у поданих додаткових поясненнях від 30.06.2026.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення клопотання відповідача про закриття провадження у справі на підставі ст. 231 ГПК України, з огляду на те, що сукупність фактичних і правових підстав у справах № 910/17563/23 та № 910/12503/25 не збігається, оскільки у справі № 910/17563/23 суд виходив із того, що ДП «Гарантований покупець» здійснює розрахунки з урахуванням обмежень, встановлених наказами Міненерго № 140 від 28.03.2022 та № 206 від 15.06.2022, які на той момент були чинними і саме чинність і застосування цих наказів суд поклав в основу висновку про відсутність підстав для задоволення позову, водночас, у справі № 910/12503/25 фактична та правова підстава позову є іншою і полягає в такому: Наказ № 140 втратив чинність 05.07.2022; з 01.05.2024 наказом Міненерго № 136 від 01.04.2024 скасовано дію Наказу № 206 від 15.06.2022; попри втрату чинності наказами, які раніше обмежували порядок виплат за «зеленим» тарифом, відповідач не погасив наявну заборгованість за жовтень 2021 – серпень 2022 років, хоча будь-які регуляторні обмеження вже відсутні. Тобто, саме скасування наказів Міненерго та подальше триваюче невиконання грошового зобов`язання є новим юридичним фактом, який не існував на момент розгляду справи № 910/17563/23 і, відповідно, не міг бути предметом оцінки суду у тій справі.
З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.
Також колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про те, що скасування наказів та зміна нормативного регулювання – це нова правова підстава для звернення до суду, а не зміна судової практики.

Щодо оскарження додаткового рішення у справі 

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.06.2025 позовні вимоги задоволено повністю, стягнуто з Державного підприємства «Гарантований покупець» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестмен Енерджі Компані» 11 466 206 грн 72 коп, заборгованості, 488 491 грн 82 коп 3% річних, 1 960 721 грн 35 коп. інфляційних втрат та 166 985 грн 04 коп. судового збору.
02.02.2026 позивачем в Електронному суді сформовано заяву про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення з позивача 42 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
02.02.2026 відповідачем в Електронному суді сформовано заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
Статтею 123 ГПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч.2 ст.126 ГПК України).
Відповідно до ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частиною 8 ст. 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»).
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
За змістом п. 1 ч. 2 ст. 126, ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 цього Кодексу).
Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.
За приписами ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Вирішуючи питання про розподіл витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги адвокатом, суд враховує, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Суд не має право втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.
Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, представником позивача додано до матеріалів справи, договір про надання правничої допомоги № 1624 від 29.09.2025, завдання до договору про надання правничої допомоги №1, Акт приймання передачі наданих послуг №1 від 27.01.2026, ордер на надання правничої допомоги серія АІ № 2018504.
Відповідно до акту від 27.01.2026 приймання-передачі наданих послуг № 1 до договору № 1624 від 29.09.2025, адвокат відповідно до договору надання правничої допомоги належним чином надав професійну правову допомогу у межах судової справи № 910/12503/25, а саме: підготовка позовної заяви про стягнення заборгованості з ДП «Гарантований покупець» та подача позову до Господарського суду міста Києва (7 год.) та підготовка відповіді на відзив та подача до Господарського суду міста Києва (4 год.).
Процесуальним законодавством передбачено механізм зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката шляхом подання відповідного клопотання. Слід зауважити, що на сторону, яка подає клопотання про зменшення витрат, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат.
Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).
Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін.
Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.
Колегія суддів апеляційної інстанції враховує те, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача (подібний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 04.10.2021 від № 640/8316/20, від 21.10.2021 у справі №420/4820/19 тощо). Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.
У пункті 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо.
Однак, колегія суддів апеляційної інстанції, враховуючи обставини справи, перевіривши подані позивачем докази на підтвердження обсягу виконаних робіт на надання правової допомоги, дослідивши співмірність заявленої позивачем суми із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), заявлений позивачем до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвокатів не є співмірним із складністю даної справи, у зв`язку із чим, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на предмет спору, розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає зменшенню до 21 000,00 грн, у зв`язку із чим, сума витрат на професійну правничу допомогу адвоката, який підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача становить суму у розмірі 20 988,37 грн (пропорційно розміру задоволених вимог) і такий розмір відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру і ці витрати є співрозмірні з виконаною адвокатом роботою.
Доводи скаржника про незначну складність справи та наявність подібних справ, оцінюється колегією суддів критично, оскільки наявність подібних справ чи незначна складність, не спростовує необхідність надання адвокатом відповідних послуг та витрачений адвокатом час.
Також колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про те, що сама лише незгода скаржника з наданою судами оцінкою обставин справи та відповідних доказів не вказує на те, що така оцінка була проведена з порушенням норм права.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційної інстанції встановила, що доводи апеляційної скарги Державного підприємства «Гарантований покупець» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2026 у справі № 910/12503/25, частково знайшли підтвердження під час апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції, у зв`язку із чим, рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2026 у справі № 910/12503/25 підлягає скасуванню в частині стягнення з Державного підприємства «Гарантований покупець» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестмен Енерджі Компані» 1 536,76 грн 3% річних та 6 168,30 грн інфляційних втрат, прийняти нове рішення про відмову у позові у цій частині, здійснивши перерозподіл судових витрат.
З огляду на часткове скасування рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2026 у справі № 910/12503/25, також частковому скасуванню підлягає і додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2026 у справі № 910/12503/25, а стягненню підлягають витрати на професійну правничу допомогу пропорційно задоволеним позовним вимогам.
За змістом пункту 2 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право повністю або частково скасувати судове рішення.
Відповідно до частини 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: не з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст.ст. 129, 269, п. 2 ч. 1 ст. 275, 282, 284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства «Гарантований покупець» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2026 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2026 у справі № 910/12503/25 задовольнити частково.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2026 у справі № 910/12503/25 скасувати в частині стягнення з Державного підприємства «Гарантований покупець» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестмен Енерджі Компані» 1 536,76 грн 3% річних та 6 168,30 грн інфляційних втрат, прийняти нове рішення про відмову у позові у цій частині, здійснивши перерозподіл судових витрат, виклавши резолютивну частину рішення в наступній редакції:
« 1. Позовні вимоги задовольнити частково.
2. Стягнути з Державного підприємства «Гарантований покупець» (01032, місто Київ, вулиця Симона Петлюри, будинок 27, ідентифікаційний код 43068454) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестмен Енерджі Компані» (Код ЄДРПОУ: 40751839, місцезнаходження: 79042, Україна, Львівська обл., місто Львів вулиця Шевченка Т., будинок 120) 11 466 206,72 грн заборгованості, 486 955,06 грн 3% річних, 1 954 553,05 грн інфляційних втрат та 166 892,58 грн судового збору.
3.В іншій частині позовних вимог відмовити.».
3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестмен Енерджі Компані» (Код ЄДРПОУ: 40751839, місцезнаходження: 79042, Україна, Львівська обл., місто Львів вулиця Шевченка Т., будинок 120) на користь Державного підприємства «Гарантований покупець» (01032, місто Київ, вулиця Симона Петлюри, будинок 27, ідентифікаційний код 43068454) судовий збір за розгляд апеляційної скарги у розмірі 138,70 грн.
4. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2026 у справі № 910/12503/25 скасувати в частині стягнення з Державного підприємства «Гарантований покупець» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестмен Енерджі Компані» 11,63 грн витрат на професійну правничу допомогу, виклавши резолютивну частину додаткового рішення у наступній редакції:
« 1. Заяву про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково. 
2. Стягнути з Державного підприємства «Гарантований покупець» (01032, вул. Петлюри Симона, буд.27,м. Київ, код ЄДРПОУ 43068454) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестмен Енерджі Компані» (79042, вул. Шевченка, буд.120,м. Львів, Львівська обл., Львівський р-н, код ЄДРПОУ 40751839) 20 988,37 грн витрат на професійну правничу допомогу.
3. В іншій частині відмовити.».
5. Видачу наказів на виконання цієї постанови доручити Господарському суду міста Києва.
6. Справу № 910/12503/25 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 287-289 ГПК України.
Постанова підписана 02.09.2026, у зв`язку із перебуванням колегії суддів у відпустці.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк 

Судді О.М. Крижний

Б.О. Ткаченко