ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2026 р. | Справа № 520/15472/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 17.06.2026, головуючий суддя І інстанції: Панов М.М., м. Харків, по справі № 520/15472/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Харківського національного університету внутрішніх справ   
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Харківського національного університету внутрішніх справ (далі - відповідач, ХНУВС) , в якому просив суд:
- визнати протиправними дії Харківського національного університету внутрішніх справ щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за період з 01 червня 2016 року по 29 травня 2025 року, відповідно до закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року № 2050-III (зі змінами та доповненнями);
- зобов`язати Харківський національний університет внутрішніх справ нарахувати та ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за період з 01 червня 2016 року по 29 травня 2025 року відповідно до закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року № 2050-III (зі змінами та доповненнями).
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18.02.2026 позов задоволено.
Визнано протиправними дії Харківського національного університету внутрішніх справ, код ЄДРПОУ 08571096 (п.і. 61080, м. Харків, просп. Льва Ландау, б. 27), щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ), компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за період з 01 червня 2016 року по 29 травня 2025 року, відповідно до закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року № 2050-III (зі змінами та доповненнями).
Зобов`язаноХарківський національний університет внутрішніх справ, код ЄДРПОУ 08571096 (п.і. 61080, м. Харків, просп. Льва Ландау, б. 27), нарахувати та ОСОБА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за період з 01 червня 2016 року по 29 травня 2025 року відповідно до закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року № 2050-III (зі змінами та доповненнями).
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 17.04.2026 року апеляційну скаргу Харківського національного університету внутрішніх справ - залишено без задоволення. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.02.2026 по справі № 520/15472/25 залишено без змін.
Представником позивача подано до суду заяву, в якій він просить суд зобов`язати Харківський національний університет внутрішніх справ код ЄДРПОУ 08571096 (п.і. 61080, м. Харків, просп. Льва Ландау, б. 27) подати до Харківського окружного адміністративного суду звіт про виконання в повному обсязі рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2026 року ухваленого справі № 520/15472/25 за позовом ОСОБА_1 до Харківського національного університету внутрішніх справ про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинення вчинити певні дії.
В обґрунтування заяви про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду представник позивача зазначив, що відповідачем не виконано належним чином рішення суду від 18.02.2026.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 17.06.2026 року заяву представника позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.02.2026 по адміністративній справі №520/15472/25 за позовом ОСОБА_1 до Харківського національного університету внутрішніх справ про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії – залишено без задоволення.
Позивач, не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 17.06.2026 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інсатнції.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що судом не надано правової оцінки твердженням позивача про те, що відповідачем не в повному обсязі нараховано та виплачено грошову компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням терміну їх виплати. Позивач зазначає, що відповідач під час здійснення розрахунку нарахував компенсацію на частину грошового забезпечення виплаченого на виконання рішення суду у розмірі 1481, 16 грн., водночас на іншу частину грошового забезпечення у розмірі 16831,36 грн. (18312,52 грн. -1481,16 грн.) така компенсація нарахована і виплачена не була.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу позивача в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.
Відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, зокрема, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.
Беручи до уваги відсутність клопотань від учасників справи про розгляд справи за їх участю, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, керуючись приписами ст.311 КАС України, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в її межах, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм процесуального права, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Залишаючи без задоволення заяву позивача, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для встановлення судового контролю за виконанням рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.02.2026 у справі №520/15472/25.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції на підставі наступного.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно з частиною другою статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Згідно ч. 3 ст. 14 КАС України, невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Аналогічні положення містяться в статті 370 КАС України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, за її межами.
Обов`язковість судових рішень, що набрали законної сили, для їх виконання на всій території України передбачена також приписами Закону України "Про судоустрій і статус суддів".
Колегія суддів зауважує, що судове рішення, що набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок, тобто особа, якій належить виконати судове рішення, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.
Конституційний Суд України, розглядаючи справу № 1-7/2013, у рішенні від 26.06.2013 зазначив, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 № 11-рп/2012).
Також, Конституційний Суд України у рішенні від 30 червня 2009 року №16-рп/2009 зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз. 1 пп. 3.2 п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини).
Отже, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених нормами КАС України.
Статтею 372 КАС України визначений порядок виконання судових рішень в адміністративних справах.
Відповідно до частин другої та четвертої вказаної статті судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.
Аналіз наведеного вище вказує, що рішення суду в адміністративних справах може бути виконане добровільно, з моменту набрання рішенням законної сили, та примусово, після відкриття відповідного виконавчого провадження. При цьому, виконання судового рішення, у якому порядку воно б не відбувалось, є невід`ємною складовою права на судовий захист.
Питання судового контролю за виконанням судових рішень врегульовано статтями 382-382-3 КАС України.
За приписами ч.1 ст.382 КАС України суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Згідно з ч. 2 ст.382-1 КАС України, за наслідками розгляду заяви суд постановляє ухвалу про її задоволення або відмову у задоволенні та зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
При цьому, застосування судового контролю є наслідком обґрунтованого припущення про невиконання судового рішення зі сторони суб`єкта владних повноважень або достовірно підтвердженого під час розгляду заяви факту невиконання судового рішення.
Водночас, правове значення для наслідків застосованого судового контролю матимуть причини невиконання судового рішення (зокрема, об`єктивна неможливість чи допущене зволікання зі сторони боржника).
Усталеною судовою практикою сформовано правову позицію, відповідно до якої для застосування інституту судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду мають бути наявні відповідні правові умови. У свою чергу, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому, суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.
Зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, або встановлення нового строку подання звіту, або накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штрафу є правом суду, а не його обов`язком.
Вказана позиція узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 13.05.2021р. у справі № 9901/598/19.
Слід зазначити, що головна мета судового контролю за виконанням рішень в адміністративних справах полягає, насамперед, у реалізації основних завдань адміністративного судочинства при здійсненні адміністративними судами правосуддя, оскільки воно не обмежується винесенням судового рішення, а також передбачає його виконання.
Кожний судовий процес повинен завершуватися реалізацією судового рішення у спірних правовідносинах між його сторонами.
Тому після вирішення публічно-правового спору і набрання судовим рішенням законної сили суд продовжує відігравати активну роль у реалізації сторонами прав та законних інтересів, з приводу захисту яких він ухвалив судове рішення.
В основу ефективності правосуддя покладається здійснення судом належного контролю за виконанням судового рішення, оскільки головною метою судового рішення є ефективність у поновленні порушених прав та свобод особи.
За змістом постанови Верховного Суду від 23.06.2020 у справі №802/357/17-а звертаючись до суду із заявою про встановлення судового контролю, позивач зобов`язаний навести аргументи на переконання необхідності вжиття таких процесуальних заходів і надати докази в підтвердження наміру відповідача на ухилення від виконання судового рішення.
Так, з матеріалів справи встановлено, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18.02.2026 позов задоволено та зобов`язано Харківський національний університет внутрішніх справ нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за період з 01 червня 2016 року по 29 травня 2025 року відповідно до закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року № 2050-III (зі змінами та доповненнями).
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 17.04.2026 року апеляційну скаргу Харківського національного університету внутрішніх справ - залишено без задоволення. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.02.2026 по справі № 520/15472/25 залишено без змін.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду набрало законної сили 17.04.2026 року.
В своїй заяві про встановлення судового контролю позивач зазначає, що відповідачем не виконано належним чином рішення суду від 18.02.2026.
В обґрунтування своїх доводів позивач зауважує, що під час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанції установлено, що у відповідності до рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року ухваленого у справі № 520/29057/24 за позовом ОСОБА_1 до Харківського національного університету внутрішніх справ про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, зобов`язано Відповідача нарахувати та виплатити Позивачу частини грошового забезпечення. На виконання рішення суду відповідач здійснив нарахування належних позивачу сум у розмірі 18312,52 грн., які виплатив 29 травня 2025 р. 
В свою чергу, позивач зазначив, що відповідач з метою штучного та протиправного зменшення сум компенсації втрати частини грошових доходів, під час здійснення розрахунку нарахував компенсацію на частину грошового забезпечення виплаченого на виконання рішення суду у розмірі 1481, 16 грн., водночас на іншу частину грошового забезпечення у розмірі 16831,36 грн. (18312,52 грн. -1481,16 грн.) така компенсація нарахована і виплачена не була. 
Крім того, позивач наголосив, що Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 лютого 2001 року № 159 не передбачено здійснення відрахування з суми нарахованої компенсації сум еквівалентній сумі виплачених на виконання рішення суду, проте відповідачем протиправно здійснено відрахування з суми нарахованої компенсації, суму еквіваленту тій, що виплачена на виконання рішення, тим самим неповно нараховано компенсацію втрати грошових доходів. 
В підтвердження виконання судового рішення відповідачем буо надано до суду першої інстанції пояснення та довідку про детальний розрахунок сум компенсації втрати частини доходу, нарахованого та виплаченого на виконання судового рішення у справі № 520/15472/25.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що залишаючи без задоволення заяву про встановлення судового контролю, суд першої інстанції фактично обмежився посиланнями на те, що відсутні підстави у такому встановленні судового контролю.
З цього приводу колегія суддів зазначає, що звертаючись до суду першої інстанції із заявою про встановлення судового контролю, позивач наводив доводи та аргументи, що вказують на неналежне виконання відповідачем рішення суду, яке набрало законної сили, однак останні залишилися поза увагою суду першої інстанції, правова оцінка ним не надавалася.
Крім того, судом першої інстанції, з метою з`ясування виконання рішення суду у даній справі, не було надано оцінку поясненням відповідача та наданому ним розрахунку на підтвердження вчинення відповідачем дій, спрямованих на виконання судового рішення, а саме щодо нарахування та виплати певної суми заборгованості з компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за період з 01 червня 2016 року по 29 травня 2025 року.
А тому суд першої інстанції не здійснив належного та всебічного розгляду, наведених у заяві позивача, підстав для застосування положень статті 382 КАС України.
Колегія суддів наголошує на тому, що, дійсно, встановлення судового контролю, є правом а не обов`язком суду, однак, задля того, щоб відмовити в його встановленні, суд має перевірити належним чином доводи заявника, викладені в його заяві та навести підстави для висновку про відмову в задоволенні заяви, поданої у порядку ст. 382 КАС України.
У свою чергу, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому, суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 27 лютого 2020 року у справі № 0640/3719/18 та від 11 червня 2020 року у справі № 640/13988/19.
Отже, вирішивши у такий спосіб заяву позивача, суд першої інстанції не забезпечив належного судового контролю за виконанням судового рішення, не здійснив її належного та всебічного розгляду, не дослідив подані відповідачем протоколи перерахунку пенсії позивача.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновків, які не відповідають обставинам справи, не дотримався норм процесуального права в частині забезпечення належного розгляду заяви в порядку ст.382 КАС України, не врахував вказаних апеляційним судом обставин та дійшов передчасного висновку про залишення без задоволення заяви про встановлення судового контролю.
У відповідності до вже наведеної вище ст.382 КАС України, саме суд першої інстанції наділений повноваженнями щодо ухвалення рішення про зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
На підставі викладеного, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції, при прийнятті ухвали про залишення без задоволення заяви про встановлення судового контролю, дійшов помилкових висновків та порушив норми процесуального права, що є підставою для скасування ухвали та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 17.06.2026 по справі № 520/15472/25 - скасувати.
Справу №520/15472/25 за позовом ОСОБА_1 до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя | | Я.М. Макаренко
Судді | | С.П. Жигилій   Т.С. Перцова