| Справа № 450/4175/26  Провадження № 3/450/2079/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

19 серпня 2026 року  суддя Пустомитівського районного суду Львівської області Добош Н.Б., розглянувши матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 
за ч. 4 ст. 172-11 КУпАП, -
в с т а н о в и в :
04.08.2026 року о 10 год. 00 хв. молодший сержант ОСОБА_1 не повернувся з відпустки в розташування військової частини НОМЕР_1 та був відсутній з 08:00 год. 03 серпня 2026 року до 18 год. 00 хв. 03 серпня 2026 року. Такими своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 172- 11 КУпАП.
ОСОБА_1 в судове засідання з`явився, вину визнав, пояснив що вчасно не з`явився у військову частину оскільки автобус не приїхав, а про свою затримку він вчасно повідомити не мав можливості. 
Суд, заслухавши пояснення правопорушника, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин цієї справи в їх сукупності, дійшов наступного висновку.
Завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення, згідно зі ст. 245 КУпАП, є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи з дотриманням процесуальної форми її розгляду.
Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ст. 280 КУпАП суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: 1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); 2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; 3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника); 4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою; 5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.
Відповідно до ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військовослужбовець має додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.
За змістом ч. 3 ст. 172-11 КУпАП, відповідальність за цією нормою закону настає за самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем (крім строкової військової служби), а також військовозобов`язаним та резервістом під час проходження зборів, а також нез`явлення його вчасно без поважних причин на військову службу у разі призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або з лікувального закладу тривалістю до десяти діб.
У свою чергу, відповідальність за ч. 4 ст. 172-11 КУпАП настає за діяння, передбачені частинами першою або третьою цієї статті, вчинені в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення А4623 № 28 від 04.08.2026 року ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 172-11 КУпАП, оскільки вчасно не повернувся з. відпустки в розташування військової частини в умовах особливого періоду.
Водночас, Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжено і триває по теперішній час.
Таким чином, на даний час та в момент вчинення інкримінованого ОСОБА_1 діяння в Україні діє воєнний стан, запроваджений відповідним Указом Президента України та продовжений у встановленому законом порядку.
При цьому ч. 4 ст. 172-11 КУпАП прямо передбачає відповідальність за діяння, передбачені частинами першою або третьою цієї статті, вчинені в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Отже, законодавець чітко розмежовує поняття «особливий період» та «воєнний стан» у контексті застосування ч. 4 ст. 172-11 КУпАП. Застосування положень частини 4 цієї статті можливе лише за наявності особливого періоду за винятком періоду дії воєнного стану.
Таким чином, оскільки на час вчинення адміністративного правопорушення в Україні діяв воєнний стан, а не той період, який охоплюється диспозицією ч. 4 ст. 172-11 КУпАП, посилання у протоколі про вчинення ОСОБА_1 правопорушення саме на ч. 4 ст. 172-11 КУпАП є помилковим.
Згідно приписів ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також зважаючи на практику Європейського суду з прав людини у справах "Лучанінова проти України" (рішення від 09.06.2011, заява N 16347/02), "Малофєєва проти росії" (рішення від 30.05.2013, заява N 36673/04), "Карелін проти Росії" (рішення від 20.09.2016, заява N 926/08), суд виходить з того, що, як і у кримінальному провадженні, суд у цій справі має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Тим самим, таке уточнення фабули судом є неприйнятним з наведених передумов.
Враховуючи викладене, дії ОСОБА_1 слід перекваліфікувати з ч. 4 ст. 172-11 КУпАП на ч. 3 ст. 172-11 КУпАП. Така перекваліфікація судом дій ОСОБА_1 не погіршує його становище, не порушує його права на захист та не змінює обставин правопорушення, зафіксованих протоколом.
Таким чином, суд діє у межах своїх повноважень, дотримуючись вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, принципів змагальності, рівності сторін та неупередженості суду, забезпечуючи особі право на справедливий судовий розгляд.
Відповідно до ст.251 КУпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, іншими доказами.
Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-11 КУпАП, підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами, зокрема: протоколом про військове адміністративне правопорушення серії А 4623 № 28 від 04.08.2026 року; письмовими поясненнями ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ; письмовими та особистими поясненнями ОСОБА_1 ; рапортом т.в.о. командира військової частини ОСОБА_4 ; доповіддю; відпускними квитком від 17.07.2026 року; службовою характеристикою ; витягом з наказу № 316 від 02.12.2025 року.
Враховуючи наведене, особу порушника, вбачаю в його діях ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-11 КУпАП та вирішуючи питання про вид стягнення, суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника та вважає за необхідне накласти на ОСОБА_1 стягнення в межах санкції ч. 3 ст. 172-11 КУпАП у вигляді штрафу, що на думку суду є достатнім для запобігання вчиненню у подальшому правопорушень.
Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», ОСОБА_1 , звільнений від сплати судового збору.
Керуючись ст. ст. 283, 284, КУпАП, суд, -
П О С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-11 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 8500,00 (вісім тисяч п`ятсот ) грн. в дохід держави.
Роз`яснити, що відповідно до вимог частини першої статті 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтями 300-1, 300-2 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
Згідно статті 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.
У порядку примусового виконання постанови з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу.
На постанову може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя | Н.  Б.  Добош