Справа № 143/695/26

РІШЕННЯ
Іменем України

01 вересня 2026 року    м. Погребище

Погребищенський районний суд Вінницької області в складі: 
головуючого - судді Сича С.М., 
з участю секретаря Левченко М.О.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в місті Погребище Вінницького району Вінницької області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення,-

установив:
08.06.2026 року ОСОБА_1 звернувся в суд із вказаним вище адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив скасувати постанову №3299 від 19.05.2026 року, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 , в справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП, накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн. 00 коп. та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Позов мотивовано тим, що підстави для притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210 – 1 КУпАП відсутні, оскільки на час винесення оскаржуваної постанови сплив строк накладення адміністративного стягнення, передбачений ст.38 КУпАП, позаяк за змістом постанови він порушив порядок ведення військового обліку, не прибувши до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_1 12.01.2026 року. Відтак, на його думку, строк накладення адміністративного стягнення закінчився 12.04.2026 року (а.с.1-6).
Ухвалою судді від 09.06.2026 року відкрито провадження у справі та постановлено проводити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.14, 15).
26.06.2026 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача Цюнько Т.П. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просить залишити оскаржувану постанову без змін, а в задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування заперечення проти позову представник відповідача, серед іншого, посилається на те, що адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП, є триваючим, а тому моментом його виявлення слід вважати дату складення протоколу про адміністративне правопорушення, у якому фіксується суть вчиненого правопорушення. 
Оскільки протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 було складено 11.05.2026 року, то на час винесення оскаржуваної постанови від 19.05.2026 року строк накладення адміністративного стягнення не сплив (а.с.19-29).
Позивач в судове засідання не з`явився, проте його представник – адвокат Опольська Н.М. подала до суду заяву, в якій просить судовий розгляд провести без їхньої участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити (а.с.20).
Представник відповідача Петровський І.Е., будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, у задоволенні позову просить відмовити (а.с.56). 
Відповідно до ч.4 ст.229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи із наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Статтею 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Судом встановлено, що 19.05.2026 року начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 виніс постанову №3299 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП та накладено на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн. 00 коп.
Згідно із цією постановою ОСОБА_1 згідно відомостей в протоколі про адміністративне правопорушення від 11.05.2026 року порушив вимоги абзацу 2 ч.1 ст.22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та підпункту 2 п.1 Правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних згідно додатку 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою КМУ №1487 від 30.12.2022 року, а саме о 09 год. 00 хв. 12.01.2026 року у строк вказаний у повістці №425/303 не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_1 не повідомив про причини неприбуття за повісткою. Оскільки він не прибув у встановлений у повістці строк ЄДРПВ та Р було автоматично сформовано звернення до органів Національної поліції про його доставлення до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_1 . 11.05.2026 року він самостійно прибув до ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9, 10).
Вирішуючи питання щодо обґрунтованості позовних вимог, суд виходить із того, що за приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 3 ст.210-1 КУпАП передбачено відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період.
Згідно положень ЗУ «Про оборону України» особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Особливий період в Україні розпочався з 17.03.2014 року, коли було оприлюднено Указ Президента України від 17.03.2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію».
Крім того, Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022в Україні введено воєнний стан, який триває по даний час.
Відповідно до ст.235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Загальні правила військового обліку визначені в ст. 33 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон), відповідно до ч.2 якої загальне керівництво роботою, пов`язаною з організацією та веденням військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, контроль за станом цієї роботи в центральних та місцевих органах виконавчої влади, інших державних органах (крім Служби безпеки України та Служби зовнішньої розвідки України), органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від підпорядкування і форми власності здійснює Генеральний штаб Збройних Сил України. Функціонування системи військового обліку забезпечується органами Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Національної поліції України, Державного бюро розслідувань, центральними органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, правоохоронними органами спеціального призначення, місцевими державними адміністраціями та органами місцевого самоврядування.
Відповідно до ч.3 ст.33 цього Закону військовий облік усіх призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться за місцем їх проживання і відповідно до обсягу та деталізації поділяється на персонально-якісний, персонально-первинний та персональний.
Військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 5 ст. 33 Закону).
Відповідно до п.79 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 року № 1487 (далі Порядок № 1487), районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, зокрема: організовують та ведуть військовий облік на території адміністративно-територіальної одиниці; здійснюють взяття, зняття або виключення з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у випадках, передбачених законодавством; виявляють призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які проживають на території адміністративно-територіальної одиниці, проте не перебувають на військовому обліку; організовують оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів про їх виклик до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, приписки до призовної дільниці, взяття на військовий облік, призначення на особливий період, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів і забезпечують здійснення контролю за їх прибуттям.
Підпунктом 2 п.1 Додатку 2 «Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» Порядку №1487 визначено, що призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.
Відповідно до п.3 Додатку 2 до Порядку № 1487 призовники, військовозобов`язані та резервісти за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зіпсуття або недбале зберігання військово-облікових документів, яке спричинило їх втрату, притягуються до адміністративної відповідальності згідно із Кодексом України про адміністративні правопорушення.
Статтею 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Відповідно до ч.1 ст.22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки Україниза викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки Україниза викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.
Відповідно до ч.3 ст.22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Відповідно до ч.9 ст.38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.
Надаючи оцінку аргументам представника відповідача про те, що вчинене в особливий період адміністративне правопорушення, передбачене ст. 210-1 КУпАП, за своєю правовою природою є триваючим, суд вдається до конструктивно - порівняльного аналізу приписів ст.38 КУпАП, якою регламентовані строки накладення адміністративного стягнення, а також ураховує характер такого правопорушення.
Так, за змістом ч.1 ст.38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначених у частинах дев`ятій і десятій цієї статті, та за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).
Отже, початок обмежувального (присічного) строку накладення адміністративного стягнення для триваючих правопорушень пов`язується із днем його виявлення, а не вчинення. 
Водночас, за змістом ч.9 ст.38 КУпАП сплив строку накладення адміністративного стягнення за вчинення в особливий період адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 210-1 КУпАП, розпочинається з моменту його виявлення, а не вчинення, що свідчить про віднесення його законодавцем до категорії триваючого правопорушення.
При цьому, на думку суду, встановлення в законі ще одного граничного строку накладення адміністративного стягнення за вчинення такого правопорушення, що становить один рік з дня його вчинення, не дає підстав для протилежного висновку, позаяк ключове значення для встановлення початку обліку строків накладення адміністративних стягнень для одноактних та триваючих правопорушень є саме момент початку його обліку, яким для триваючих правопорушень є саме факт його виявлення. 
Окрім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2018 року у справі №810/1224/17 за загальноприйнятим у теорії права визначенням триваючим вважають правопорушення, яке починається з будь-якої протиправної дії чи бездіяльності, коли винна особа не виконує конкретний покладений на неї обов`язок або виконує його неповністю чи неналежним чином, а потім така бездіяльність триває протягом певного проміжку часу до моменту виконання установлених обов`язків або виявлення правопорушення.
У постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 09 вересня 2024 року у справі № 353/999/23 виснувано, що особливими ознаками триваючих кримінальних правопорушень є тривалість, яка полягає у тому, що кримінальне правопорушення може вчинятися протягом достатньо великого проміжку часу, та безперервність, яка характеризується відсутністю розривів, проміжків у вчиненні триваючого кримінального правопорушення.
У поняття час вчинення триваючого кримінального правопорушення має включатися увесь проміжок часу, протягом якого особа безперервно вчиняла триваюче діяння на стадії закінченого кримінального правопорушення.
Отже, триваюче кримінальне правопорушення - це кримінальне правопорушення, яке може безперервно вчинятися на стадії закінченого його складу протягом певного (достатньо великого) проміжку часу.
За загальним правилом початком кримінального правопорушення, у тому числі триваючого, є початок виконання об`єктивної сторони його складу.
Момент, з якого кримінальне правопорушення вважається закінченим, і момент фактичного припинення протиправних дій при триваючих кримінальних правопорушень не співпадають.
Закінчення триваючого кримінального правопорушення - це такий етап у вчиненні суспільно небезпечного діяння, починаючи з якого воно містить усі ознаки складу кримінального правопорушення, передбаченого відповідною статтею (частиною статті) Особливої частини КК.
Триваюче кримінальне правопорушення більше не вчиняється, коли воно припинено та перервано.
Припинення - це завершення триваючого злочинного діяння за волею винного, а переривання - з причин, що не залежали від його волі. Водночас, оскільки тривалість даних кримінальних правопорушень обумовлена в першу чергу тривалістю діяння, яке містить усі ознаки складу закінченого кримінального правопорушення, то припинення і переривання триваючих кримінальних правопорушень - це, в основному, форми завершення закінчених діянь.
Враховуючи зазначене, днем початку перебігу строку давності притягнення особи до кримінальної відповідальності за вчинення триваючого кримінального правопорушення є день припинення або переривання вчинення особою відповідного триваючого суспільно небезпечного діяння.
Повертаючись до обставин розглядуваної справи, суд відзначає, що не з`явившись 12.01.2026 року до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач почав безперервно вчиняти бездіяльність, пов`язану з невиконанням конкретного покладеного на нього обов`язку у сфері організації та ведення військового обліку.
З огляду на викладене, суд погоджується із доводами представника відповідача про те, що вчинене в особливий період адміністративне правопорушення, передбачене ст. 210-1 КУпАП, слід віднести до триваючого правопорушення.
Разом із цим, ураховуючи наведене, слід дійти висновку, що день припинення триваючого адміністративного правопорушення та день його виявлення не є тотожними, адже не збігаються у часі.
За обставинами цієї справи днем припинення правопорушення слід вважати 11.05.2026 року, тобто день, коли позивач самостійно прибув до ІНФОРМАЦІЯ_1 та відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210 – 1 КУпАП. Натомість, днем виявлення правопорушення є наступний день за днем не з`явлення позивача до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто 13.01.2026 року, адже працівникам цього відділу 12.01.2026 року будо достеменно відомо про його не з`явлення в цей день за повісткою.
Із наведеного слідує, що граничною датою накладення на позивача адміністративного стягнення за ознаками вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 - 1 КУпАП, у даному конкретному випадку є 13.04.2026 року.
Однак, як слідує із доказів у справі, оскаржувана постанова була винесена 19.05.2026 року.
Таким чином, на момент складання постанови сплинув трьохмісячний строк, в межах якого можливе накладення адміністративного стягнення, що свідчить про її протиправність. 
За змістом п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
За такого правового регулювання та обставин справи суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що згідно із ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивачем був сплачений судовий збір в сумі 532 грн. 48 коп. (а.с. 11 зворот), який слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача. 
Керуючись ст.ст. 2, 9, 19, 20, 77, 122, 139, 241-246, 250, 286 КАС України, суд, -

ухвалив:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення задовольнити.
Скасувати постанову №3299 від 19.05.2026 року, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 , в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн. 00 коп.
Закрити справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.3 ст.210-1 КУпАП за закінченням на момент розгляду справи строку накладення адміністративного стягнення. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 532 (п`ятсот тридцять дві) грн. 48 коп.
Сторони по справі:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя