Дата документу 08.09.2026 

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________
Єдиний унікальний № 314/4211/25 Головуючий у 1 інстанції Кіяшко В. О.
Провадження № 22-ц/807/2014/26 Суддя доповідач Бредун Дмитро Сергійович

ПОСТАНОВА
Іменем України
08 вересня 2026 року        м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:
судді-доповідача Бредуна Д.С.,
суддів Сакояна Д.І., Салтан Л.Г.,
за участю секретаря судового засідання Пантюх Ю.О.,
розглянувши апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Корсіка Ярослава Ігоровича на додаткове рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 08 липня 2026 року про стягнення витрат на правову допомогу у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, –

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції. 
19 вересня 2025 року ОСОБА_3 звернувся до Вільнянського районного суду Запорізької області з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 заборгованість за договором позики грошей від 21.09.2012 у розмірі 127 197,50 грн., що еквівалентно 3065,00 доларам США за середнім курсом продажу доларів США приватним особам комерційними банками міста Запоріжжя.
Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 15 квітня 2026 року позов задоволено повністю.
Стягнуто з ОСОБА_2 ,   ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ), на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ) заборгованість за договором позики від 21.09.2012 в розмірі 127197 гривень 50 копійок.
Стягнуто з ОСОБА_2 ,   ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ), на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 1017 гривень 58 копійок.

Короткий зміст заяви про ухвалення додаткового рішення.
20 квітня 2026 року представник позивача ОСОБА_3 – адвокат Корсік Ярослав Ігорович через систему «Електронний суд» подав заяву про ухвалення додаткового рішення у справі №314/4211/25, в якій він просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 понесені витрати на правову допомогу у розмірі 30 000 грн., оскільки при винесенні рішення питання про розподіл судових витрат у повному обсязі не вирішено. 

Короткий зміст додаткового рішення суду першої інстанції.
Додатковим рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 08 липня 2026 року заяву представника позивача ОСОБА_3 – адвоката Корсіка Я.І., про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 гривень.
Додаткове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що з урахуванням співмірності витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, ціною позову, рівнем складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсягом та обґрунтованістю підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, та враховуючи позицію відповідача, що викладена в клопотанні про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу до 5000,00 грн., суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність зменшення заявленого до стягнення розміру витрат на професійну правничу допомогу та стягнув з відповідача на користь позивача 10000,00 грн.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги
Не погоджуючись з додатковим рішенням суду першої інстанції, 03 серпня 2026 року представник позивача ОСОБА_3 адвокат Корсік Ярослав Ігорович, з використанням системи «Електронний суд» подав апеляційну скаргу, у якій просить змінити додаткове рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 08 липня 2026 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити в повному обсязі заяву про ухвалення додатково рішення про стягнення витрат на правову допомогу. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що через недобросовісну поведінку відповідача та її представників, адвокатів Зіменко О.В. та Куриліна В.О. справа перебувала у провадженні Вільнянського районнного суду Запорізької області шість місяців, по справі було призначено шість засідань, у які ні відповідач, ні її представники жодного разу не прибули, що призвело до навмисного затягування розгляду справи, подаючи клопотання про ознайомлення з матеріалами справи та клопотання про відкладення розгляду справи для надання часу на написання відзиву на позовну заяву, який так і не було подано. Зазначені дії відповідача ОСОБА_2 та її представників призвели до понесення позивачем ОСОБА_3 додаткових витрат на правову допомогу, а саме, перебування у судових засіданнях, на які представники відповідача не з`являлись та відкладали.
Натомість, представник позивача Корсік Я.І. з`являвся до Вільнянського районного суду Запорізької області та приймав участь у кожному з шести засідань, витрачаючи кожного разу час на підготовку до судових засідань, на прибуття до приміщення суду, на очікування судових засідань, та повернення до м.Запоріжжя. За таких підстав, вважає, що витрати на правову допомогу у розмірі 18000,00 грн., що пов`язані із участю у шести судових засіданнях адекватними, обґрунтованими та такими, що відповідають обставинам справи.
Вимоги щодо витрат на правову допомогу, що пов`язані із підготовкою та поданням позовної заяви у розмірі 6000,00 грн. та заяви про забезпечення позову у розмірі 6000,00 грн. також вважає такими, що відповідають обставинам справи. 
Зазначає, що під час ухвалення додаткового рішення, судом першої інстанції порушено норми процесуального права, а саме: безпідставно зменшено витрати на правничу допомогу до 10000,00 грн, що порушує його права на відшкодування витрат на правничу допомогу, оскільки саме через протиправну бездіяльність відповідача, позивач був вимушений звернутись із позовом до суду, через який зазнав відповідні витрати.

Рух справи в суді апеляційної інстанції
Ухвалою судді Запорізького апеляційного суду від 03 серпня 2026 року матеріали цивільної справи витребувано з суду першої інстанції. 
10 серпня 2026 року витребувана справа надійшла до апеляційного суду.
Ухвалами Запорізького апеляційного суду від 11 серпня 2026 року відкрите апеляційне провадження у справі. Справу постановлено розглядати за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Призначено справу до розгляду на 08 вересня 2026 року на 10 годину 30 хвилин.
Відзив на апеляційну скаргу у справі не надходив, що однак згідно ч.3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Апеляційний розгляд справи. 
У судовому засіданні представник позивача адвокат Корсік Я.І. підтримав апеляційну скаргу та просив апеляційний суд її задовольнити.
Відповідачка та її представники до судового засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надавали.
На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, що не з`явились, оскільки відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника чи сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.
Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, оцінивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить наступного.
Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За вимогами п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до вимог ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає за потрібне апеляційну скаргу залишити без задоволення, з огляду на таке. 

Фактичні обставини справи 
Встановлено, що на підтвердження понесених витрат на правову допомогу представник позивача ОСОБА_3 адвокат Корсік Я.І. до заяви про ухвалення додаткового рішення надав: договір № 18/09-25 від 18 вересня 2025 року про надання правової допомоги, укладений між адвокатським бюро «Корсік і партнери» та ОСОБА_3 , Додаткову угоду №1 до Договору про надання правової допомоги від 18.09.2025, Акт приймання-передачі наданих послуг до Договору про надання правової допомоги від 18.09.2025. На підставі договору про надання правничої допомоги №18/09-25 від 18 вересня 2025 року було сформовано ордер на надання правничої допомоги серія АР№1265585 від 18 вересня 2025 року.
Відповідно до п.1.1 Договору про надання правової допомоги від 18.09.2025 №18/09-25, Додаткової угоди №1 від 18.09.2025 Адвокатським бюро надано, а клієнтом отримана правова допомоги на загальну суму 30000,00 грн.
Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції дійшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви та стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_3 понесених витрат на професійну правову допомогу у розмірі 10000 грн., враховуючи складність справи та заперечень відповідача про зменшення розміру витрат на правову допомогу до 5000,00 грн., наданих до суду першої інстанції при винесені додаткового рішення. 

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
Частиною першою статті 270 ЦПК України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановленихстаттею 430 цього Кодексу.
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (частина третя статті 270 ЦПК України).
Заява про ухвалення додаткового рішення є заявою з процесуальних питань.
За загальним правилом у судовому рішенні повинні бути розглянуті усі заявлені вимоги, а також вирішені всі інші, зокрема й процесуальні питання. Неповнота чи невизначеність висновків суду щодо заявлених у справі вимог, а також невирішення окремих процесуальних питань, зокрема розподілу судових витрат, є правовою підставою для ухвалення додаткового судового рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року в справі № 904/8884/21).
Тобто додаткове рішення – це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти. Водночас додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі статтею 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.
Відповідно до пункту четвертого частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги – домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Згідно з пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI представництво – вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги – види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).
Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Згідно із частиною першою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).
Аналогічні висновки викладені Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі №925/1137/19, Верховним Судом у постановах від 02 грудня 2020 року у справі №317/1209/19, провадження №61-21442св19, від 03 лютого 2021 року у справі №554/2586/16-ц, провадження №61-21197св19, від 17 лютого 2021 року у справі №753/1203/18, провадження №61-44217св18, від 14 вересня 2021 року у справі №204/6564/19, провадження №61-1970св21, від 09 листопада 2021 року у справі №648/2776/20, провадження №61-7641св21.
18 вересня 2025 року між Адвокатським бюро «Корсік і партнери» та позивачем ОСОБА_3 укладено Договір №18/09-25 про надання правової допомоги, відповідно до умов якого та Акту приймання-передачі наданих послуг, Адвокатським бюро надано, а клієнтом отриманаправова допомога на загальну суму 30000,00 грн.
Згідно ордеру про надання правничої допомоги від 18.09.2025, адвокат Корсік Я.І. забезпечує захист прав, свобод і закониих інтересів ОСОБА_3 у будь-якому статусі та здійснює представництво його інтересів в місцевому, апеляційному та Верховному Суді.
Згідно детального опису послуг (робіт), що надані клієнту, до переліку послуг правової допомоги входить: підготовка та подання позовної заяви – 6000,00 грн.; підготовка та подання заяви про забезпечення позову – 6000,00 грн.; участь у судових засіданнях (18 листопада 2025 року, 03 грудня 2025 року, 28 січня 2026 року, 11 лютого 2026 року, 03 березня 2026 року, 15 квітня 2026 року) – вартістю по 3000,00 грн. за кожне засідання. Отже, загальний розмір витрат на правову допомогу становить 30000,00 грн.
Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статях 141, 142 ЦПК України.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При цьому склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, оскільки цивільно-процесуальне законодавство встановлює критерії, які необхідно застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Отже, процесуальним законодавством передбачено механізм зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу шляхом подання відповідного клопотання.
У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару інша сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.
Аналогічні висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21.
Відповідачем до суду першої інстанції подавались заперечення на винесення додаткового рішення та заявлялось клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу до 5000,00 грн., оскільки заявлений позивачем розмір витрат на правову допомогу, враховуючи складність справи, є завищеним.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України» («East/WestAllianceLimited» v Ukraine), заява № 19336/04, пункт 268).
У рішенні від 18 лютого 2022 року у справі «Чоліч проти Хорватії» (COLICv. Croatia), заява № 49083/18, ЄСПЛ зазначив, що згідно з практикою ЄСПЛ скаржник має право на відшкодування витрат у випадку, якщо такі витрати були дійсними, необхідними, а також були розумними у своєму розмірі (пункт 77).
ЄСПЛ наголошує на необхідності об`єднання об`єктивного критерію (дійсність витрат) та суб`єктивного критерію, розподіляючи суб`єктивний критерій на якісні показники (необхідність витрат для цілей конкретної справи) та кількісні (їх розумність).
Водночас не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінюючи їх необхідність. Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21.
Вирішуючи питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 137 ЦПК України (а саме співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони (подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21); з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені у частинах третій-п`ятій, дев`ятій статті 141 ЦПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами) (близькі за змістом висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21).
Подібні висновки викладено також у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2024 року у cправі №910/615/14 (№ 910/5042/22), від 26 вересня 2024 року у cправі №910/11903/23.
У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами за клопотанням іншої сторони.
Отже, Велика Палата Верховного Суду послідовно сформувала та дотримується підходу, за якого клопотання іншої сторони є обов`язковою передумовою для зменшення судом витрат на правничу допомогу лише в контексті критеріїв, наведених у частині четвертій статті 137 ЦПК України. Натомість критерії, окреслені в частині третій статті 141 ЦПК України, суд може застосувати і з власної ініціативи, незалежно від наявності клопотань іншої сторони.
Оцінка реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру здійснюється з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Оцінка суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.
Вказане відповідає позиції, наведеній у постанові Верховного Суду від 16 березня 2026 року у справі №522/7662/23.
Щодо доводів апеляційної скарги про безпідставне зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу колегія суддів зазначає таке. 
Згідно наданого стороною позивача акту приймання-передачі наданих послуг до Договору про надання правової допомоги від 18.09.2025, позивачу надано професійну правничу допомогу на загальну суму 30000 грн. Разом із тим, відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 137 ЦПК України суд не зобов`язаний присуджувати стороні всі понесені нею витрати на правничу допомогу, якщо їх розмір не відповідає критеріям співмірності, необхідності та розумності.
Як убачається з матеріалів справи, стороною відповідача під час розгляду справи було заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу із наведенням доводів щодо їх неспівмірності. При вирішенні цього питання суд першої інстанції врахував характер спірних правовідносин, відсутність складності справи, обсяг фактично виконаних адвокатом робіт та участь представника позивача у судових засіданнях, які відкладались через неявку сторони відповідача або, у зв`язку з поданням клопотання про відкладення розгляду справи. При цьому справа не відзначалася значною складністю, а обсяг процесуальних документів, підготовлених представником позивача, є мінімальним та фактично обмежується складанням позовної заяви та заяви про забезпечення позову. Факту явного зловживання стороною відповідача своїми процесуальними правау справі не встановлено. 
Крім того, подані представником позивача документи не містять визначеного порядку обчислення гонорару адвоката, погодинної ставки, кількості фактично витраченого часу або вартості окремих видів правничої допомоги, що унеможливлює перевірку правильності та обґрунтованості заявленої до стягнення суми.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для зменшення заявленого до відшкодування розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи, правильності висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному судовому рішенні, вони не спростовують, а тому відхиляються апеляційним судом у зв`язку з їх необґрунтованістю.
Отже з врахуванням викладеного, слід дійти висновку, що оскаржуване додаткове рішення судом першої інстанції постановлене з додержанням вимог процесуального права, тому його слід залишити в силі. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності і обґрунтованості. Підстав для його скасування з мотивів, наведених у скарзі не встановлено.
Керуючись ст.ст. 368, 369, 375, 382, 384 ЦПК України, Запорізький апеляційний суд, –

У Х В А Л И В:

Додаткове рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 08 липня 2026 року про стягнення витрат на правову допомогу у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, залишити без змін, а апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_3 , адвоката Корсіка Ярослава Ігоровича – без задоволення.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України. 
Повний текст постанови виготовлено 08 вересня 2026 року.

Суддя-доповідач:         Д.С. Бредун

Суддя:          Д.І. Сакоян

Суддя:           Л.Г. Салтан