Дата документу 09.09.2026 Справа № 337/4722/19

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 22-ц/807/2004/26 Головуючий у 1-й інстанції: Калугіна Г.Б.
Є.У.№ 337/4722/19 Суддя-доповідач: Мінгазов Р.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2026 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:
головуючого судді-доповідача: Мінгазова Р.В.,
суддів: Бредуна Д.С.,
Полякова О.З.,
за участю секретаря: Смокотіної В.С.,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценка Дмитра Юрійовича – адвоката Іваниці Олени Олександрівни на ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 17 липня 2026 року у справі за скаргою Акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго», заінтересовані особи: ОСОБА_1 (боржник), приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Проценко Дмитро Юрійович, на дії приватного виконавця,–

В СТ А Н О В И В

У червні 2026 року до Хортицького районного суду м. Запоріжжя зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценка Д.Ю. звернувся представник АТ «Запоріжжяобленерго». Скаргу мотивує тим, що 08.05.2023 приватним виконавцем за заявою стягувача було відкрито виконавче провадження № 71748302 з примусового виконання виконавчого листа Хортицького районного суду м. Запоріжжя № 337/4722/19 від 31.01.2020 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Запоріжжяобленерго» в особі Запорізьких міських електричних мереж 33946,16 грн., боргу за спожиту електричну енергію та 1921,00 грн. судового збору. 
15.06.2026 в ході ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, представнику стягувача стало відомо про перерахування коштів, що були стягнуті з боржника на виконання рішення суду на користь особи, що не є стягувачем у виконавчому провадженні. Зазначене підтверджується платіжною інструкцією № 2254 від 02.04.2026 на суму 1363,64 грн. та платіжною інструкцією № 3858 від 03.06.2026 на суму 1363,64 грн. Відповідно до призначення платежу, кошти стягнуті з ОСОБА_1 на користь АТ "Запоріжжяобленерго" за ВП № 71748302, були перераховані Міністерству Юстиції України. Як пояснив приватний виконавець, кошти Міністерству Юстиції перераховано на виконання вимоги головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Владислава Берегових (далі ВПВР ДДВСМЮУ) № 20.1/В-7/77419144/зв-4 від 27.05.2026 у зв`язку з тим, що АТ "Запоріжжяобленерго" являється боржником за зведеним виконавчим провадженням № 77419144, що перебуває на виконанні у ВПВР ДДВСМЮУ. У вимозі Департаменту вказано "стягнуті кошти на користь Акціонерного Товариства "Запоріжжяобленерго" перераховувати на депозитний рахунок відділу примусового виконання рішень...". 
Дії приватного виконавця з перерахування коштів на підставі вищезазначеної незаконної вимоги на депозитний рахунок ВПВР ДДВС (особі, що не є стягувачем у виконавчому провадженні), вважає неправомірними, такими, що порушують вимоги Закону України «Про виконавче провадження» та права АТ «Запоріжжяобленерго» на володіння майном, що обґрунтовується наступним. Своїми діями, приватний виконавець самостійно змінив спосіб виконання рішення суду, а й відповідно порядок застосування норм чинного законодавства. Звертає увагу, що ухвалою від 13.02.2024 по справі № 337/4722/19 за аналогічною скаргою вже було винесено рішення, яким скаргу задоволено. Також звертає увагу, що АТ «Запоріжжяобленерго» є підприємством критичної інфраструктури, оскільки забезпечує розподіл електроенергії, що є життєво необхідним для функціонування лікарень, водоканалів, екстрених служб та оборонних підприємств. Товариство забезпечує надійність енергопостачання в умовах воєнних дій, запобігаючи зупинці критичних об`єктів та забезпечуючи роботу енергосистеми регіону. Таким чином, перерахування коштів на депозитний рахунок відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, які стягнуті на користь Товариства суттєво відобразиться на веденні господарської діяльності АТ «Запоріжжяобленерго» щодо забезпечення розподілу електричної енергії. 
Просило суд визнати протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценка Д.Ю. щодо виконання незаконної вимоги головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Владислава Берегових за № 20.1/В-7/77419144/зв-4 від 27.05.2026.
Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 17 липня 2026 року скаргу АТ «Запоріжжяобленерго», в інтересах і від імені якого діє представник Лєлєкова Вікторія Володимирівна, заінтересовані особи: ОСОБА_1 (боржник), приватний виконавець Проценко Дмитро Юрійович, на дії приватного виконавця – задоволено частково.
Визнано протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценко Д.Ю. щодо виконання вимоги головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Владислава Берегових за № 20.1/В-7/77419144/зв-4 від 27.05.2026 в частині перерахування грошових коштів платіжними інструкціями № 2254 від 02.02.2026 на суму 1363,64 грн., № 3858 від 03.06.2026 на суму 1363,64 грн., стягнутих на виконання рішення Хортицького районного суду міста Запоріжжя у справі № 337/4722/19 у межах виконавчого провадження № 71748302, на депозитний рахунок відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України. 
В іншій частині – відмовлено.
Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, за допомогою підсистеми «Електронний суд» 29 липня 2026 року представник приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценка Дмитра Юрійовича – адвокат Іваниця Олена Олександрівна подала апеляційну скаргу в якій вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною та необґрунтованою, такою, що ухвалена з порушенням норм матеріального права, тому просить її скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні скарги АТ «Запоріжжяобленерго» на дії приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценка Дмитра Юрійовича відмовити у повному обсязі.
Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що приватному виконавцю Проценку Д.Ю. надійшла вимога головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Владислава Берегових № 20.1/В-7/77419144/зв-4 від 27.05.2026 року (далі – вимога ВПВР ДДВС МЮУ № 20.1/В-7/77419144/зв-4 від 27.05.2026 року), згідно якої зазначено, що на виконанні у ВПВР ДДВС МЮУ перебуває зведене виконавче провадження № 77419144, до складу якого входить 19 виконавчих проваджень на користь НЕК «Укренерго» та ДП «Енергоринок», загальний розмір заборгованості за якими складає 1 608 338 289 грн., та ВПВР ДДВС МЮУ просив стягнуті на користь АТ «Запоріжжяобленерго» кошти перераховувати на депозитний рахунок відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України за реквізитами: рахунок НОМЕР_1 , установа банку: АТ «Ощадбанк», МФО банку: 300465, код ЄДРПОУ одержувача: 00015622, призначення платежу: стягнуті кошти за ЗВП 77419144. Тому, приватний виконавець на підставі частини п`ятої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» 06.06.2026 року здійснив перерахування коштів, стягнутих в межах АСВП № 71748302, на рахунок відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на підставі вимоги ВПВР ДДВС МЮУ № 20.1/В-7/77419144/зв-4 від 27.05.2026 (в рахунок погашення суми заборгованості в іншому зведеному виконавчому провадженні № 77419144, в якому АТ «Запоріжжяобленерго» є одночасно боржником). При цьому судом першої інстанції не враховано висновки викладені у постанові Верховного суду від 04.03.2026 по справі № 469/404/17, відповідно до яких загальне правило встановлює заборону для виконавця використовувати стягнуті суми для виплати іншим особам, винятком є випадки, коли стягувач за одним виконавчим провадженням одночасно має статус боржника в іншому провадженні. Також, аналогічний за змістом висновок викладений у постанові Верховного Суду від 16 лютого 2024 року у справі № 910/10309/21. При цьому, у вказаній справі Верховний Суд звернув увагу на те, що не зарахування стягнутих коштів на рахунок товариства не буде порушенням майнових прав (майнової сфери) позивача (стягувача у цій справі і боржника в іншій), адже стягнуті кошти у цій справі зараховуються в рахунок виконання рішення у іншій справі, де він є боржником, тобто відбувається погашення його боргу. Крім того, Верховний суд у постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 401/1813/16-ц (провадження № 61-29744св18) зазначив, що: «правильними є висновок судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні вимог заявника про визнання незаконними дій державного виконавця щодо непереведення коштів, стягнутих за судовим рішенням з ПрАТ ТРК «Веселка» на його розрахунковий рахунок. Враховуючи, що КП «Житлосвіт 2012» було одночасно стягувачем в одному виконавчому провадженні і боржником в іншому, вказані дії державного виконавця відповідали вищенаведеним положенням статті 47 Закону України «Про виконавче провадження».
Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу представник АТ «Запоріжжяобленерго» – Лєлєкова В.В. зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок постановлено законну та обґрунтовану ухвалу, відповідно доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими, а практика Верховного Суду на яку посилається апелянт не є релевантною відповідно до наявних обставин справи. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Ухвалами Запорізького апеляційного суду від 07 серпня 2026 року у справі відкрите апеляційне провадження та призначено справу до розгляду в суді апеляційної інстанції.
Представник приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценка Д.Ю. – адвокат Іваниця О.О. в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримала в повному обсязі, просила скаргу задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні скарги.
Представник АТ «Запоріжжяобленерго» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причин неявки не повідомив, жодних заяв або клопотань не надсилав.
Заінтересована особа ОСОБА_1 до судового засідання не з`явилася. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.
Враховуючи положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України, а також вимоги ст. 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, судом апеляційної інстанції визнано за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явилися у судове засідання, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення зазначеним вимогам в повній мірі не відповідає.
Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 08.05.2023 приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Проценком Дмитром Юрійовичем за заявою АТ «Запоріжжяобленерго» було відкрито виконавче провадження № 71748302 з примусового виконання виконавчого листа Хортицького районного суду м. Запоріжжя № 337/4722/19 від 31.01.2020 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» в особі Запорізьких міських електричних мереж 33946,16 грн. боргу за спожиту електричну енергію та 1921,00 грн. судового збору.
Платіжними інструкціями № 2254 від 02.04.2026 на суму 1363,64 грн. та № 3858 від 03.06.2026 на суму 1363,64 грн., відповідно до призначення платежу, кошти, стягнуті з ОСОБА_1 на користь АТ "Запоріжжяобленерго" за ВП № 71748302, перераховані на користь Міністерства Юстиції України. 
Підставою для перерахування коштів на рахунок Міністерства Юстиції є вимога головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Владислава Берегових (далі ВПВР ДДВСМЮУ) № 20.1/В-7/77419144/зв-4 від 27.05.2026р., у зв`язку з тим, що АТ "Запоріжжяобленерго" являється боржником за зведеним виконавчим провадженням № 77419144, що перебуває на виконанні у ВПВР ДДВСМЮУ. У вимозі Департаменту вказано "стягнуті кошти на користь Акціонерного Товариства "Запоріжжяобленерго" перераховувати на депозитний рахунок відділу примусового виконання рішень...".
Задовольняючи частково скаргу АТ «Запоріжжяобленерго» суд першої інстанції виходив з того, що ч. 1 ст. 1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців.
Згідно з ч. 2 ст. 16 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» приватний виконавець є суб`єктом незалежної професійної діяльності. 
Відповідно до ч. 2 ст. 7, ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець є представником влади, діє від імені держави і перебуває під її захистом та уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, передбаченому законом. Державні виконавці, керівники та спеціалісти органів державної виконавчої служби є державними службовцями. 
Порядок виплати стягнутих грошових коштів визначено ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» грошові кошти, стягнуті з боржника (у тому числі одержані від реалізації майна боржника), зараховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця. Частиною 3 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що стягувачу - юридичній особі стягнуті грошові суми перераховуються виконавцем у встановленому порядку на визначені стягувачем рахунки.
Абзацем 2 ч. 5 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» органам державної виконавчої служби та приватним виконавцям забороняється використовувати стягнуті з боржників грошові кошти, що підлягають виплаті стягувачам, на цілі, не передбачені цією статтею, а також звертати на них стягнення для виплати іншим особам, які не є стягувачами за виконавчими документами, під час примусового виконання яких такі кошти стягнуто (крім випадків, коли стягувач є одночасно боржником в іншому виконавчому провадженні).
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження щодо такого боржника, у рамках зведеного виконавчого провадження. Виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється приватним виконавцем у рамках зведеного виконавчого провадження.
Відповідно до ч. 4 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом. Відповідно до п. 9 р. І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за № 489/20802, вимога виконавця є письмовим документом, який складається у випадках, передбачених Законом, та є обов`язковою для виконання органами, підприємствами, установами, організаціями, посадовими особами і фізичними особами щодо надання виконавцю документів або їх копій, необхідних для здійснення його повноважень, вчинення інших дій, необхідних для виконання рішення.
З огляду на викладене, районний суд зробив висновок про те, що лише стягувач має право визначати рахунок, на який необхідно перерахувати стягнуті з боржників на його користь кошти, приватний виконавець не перебуває в адміністративній та процесуальній підпорядкованості органам державної виконавчої служби, та державний виконавець не наділений повноваженнями давати обов`язкові до виконання вимоги приватним виконавцям про перерахування коштів Міністерству юстиції України, яке не є стягувачем у виконавчому провадженні, відкритому приватним виконавцем.
Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про неправомірність дій приватного виконавця Проценка Д.Ю. щодо перерахування коштів стягнутих в рамках виконавчого провадження № 71748302 на вимогу головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з огляду на наступне.
За приписами частини 1 статтею 129^1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Зазначене конституційне положення відображено і у пункті 7 частини 3 статті 2 та статті 18 ЦПК України, згідно з якими судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Згідно з частиною 1 статті 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Порядок виконання судових рішень та повноваження виконавців при вчиненні виконавчих дій визначені Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року 1404-VІІІ (далі Закон).
Відповідно до статті 1 Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Стаття 6 Конституції України визначає, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.
Згідно з частиною 1 статті 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Отже, метою виконавчого провадження є примусове виконання судових рішень.
Згідно із вимогами пункту 1 частини 2 статті 18 Закону виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
На виконання вимоги головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Владислава Берегових (далі ВПВР ДДВСМЮУ) № 20.1/В-7/77419144/зв-4 від 27.05.2026, на виконання рішення суду, приватним виконавцем Проценком Д.Ю. на підставі частини п`ятої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» здійснено перерахування коштів (в рахунок погашення суми заборгованості в іншому зведеному виконавчому провадженні № 77419144, в якому АТ «Запоріжжяобленерго» є одночасно боржником).
Згідно з ч.4 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій на свій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність передбачену законом.
Згідно ч.5 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» не допускається виплата стягувачу стягнутих коштів готівкою або виплата стягнутих коштів іншим особам, які не є стягувачами (крім виплати грошових коштів заставодержателю, який не є стягувачем, згідно із статтею 51 цього Закону).
Органам державної виконавчої служби та приватним виконавцям забороняється використовувати стягнуті з боржників грошові кошти, що підлягають виплаті стягувачам, на цілі, не передбачені цією статтею, а також звертати на них стягнення для виплати іншим особам, які не є стягувачами за виконавчими документами, під час примусового виконання яких такі кошти стягнуто (крім випадків, коли стягувач є одночасно боржником в іншому виконавчому провадженні).
Постановою Верховного Суду від 04.03.2026 по справі №469/404/17 встановлено, що загальне правило встановлює заборону для виконання використовувати стягнуті суми для виплати іншим особам, винятком є випадки, коли стягувач за одним виконавчим провадженням одночасно має статус боржника в іншому провадженні.
Аналогічний за змістом висновок викладений у постанові Верховного Суду №910/10309/21 від 16 лютого 2024 року, що не зарахування стягнутих коштів на рахунок товариства не буде порушенням майнових прав (майнової сфери) позивача (стягувача у цій справі і боржника в іншій), адже стягнуті кошти у цій справі зараховуються в рахунок виконання рішення у іншій справі, де він є боржником, тобто відбувається погашення його боргу.
Верховний Суд у постанові від 27 листопада 2019 року у справі №401/1813/16-ц (провадження №61-29744св18) зазначив, що «правильним є висновок судів попередніх інстанцій про відмову в задоволені вимог заявника про визнання незаконними дій державного виконавця щодо непереведення коштів, стягнутих за судовим рішенням з ПАТ ТРК «Веселка» на його розрахунковий рахунок. Враховуючи, що КП «Житлосвіт 2012» було одночасно стягувачем в одному виконавчому провадженні і боржником в іншому, вказані дії державного виконавця відповідали вищенаведеним положенням ст.47 Закону України «Про виконавче провадження».
Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Відповідно до ч.2 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Отже, перераховуючи кошти на користь Міністерства юстиції на виконання вимоги головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Владислава Берегових № 20.1/В-7/77419144/зв-4 від 27.05.2026 приватний виконавець виконував рішення суду за яким АТ «Запоріжжяобленерго» є боржником у зведеному виконавчому провадженні ВП №77419144.
Таким чином, дії приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценка Д.Ю. щодо перерахування коштів на користь Міністерства юстиції на виконання вимоги головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Владислава Берегових № 20.1/В-7/77419144/зв-4 від 27.05.2026 є законними та обґрунтованими, а апеляційна скарга адвоката Іваниці О.О. такою, що підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення скарги АТ «Запоріжжяобленерго» на дії приватного виконавця Проценка Д.Ю. у виконавчому провадженні № 71748302.
За таких обставин оскаржуване судове рішення не може вважатися законним та обґрунтованим, а тому підлягає скасуванню.
За приписами п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З урахуванням наведеного, ухвала суду є такою, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим вона підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволені скарги.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, –

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника скаржника приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценка Дмитра Юрійовича – адвоката Іваниці Олени Олександрівни задовольнити.
Ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 17 липня 2026 року у цій справі скасувати та постановити нову ухвалу наступного змісту:
«У задоволенні скарги Акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго», заінтересовані особи: ОСОБА_1 (боржник), приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Проценко Дмитро Юрійович, на дії приватного виконавця – відмовити у повному обсязі.»
Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.
Повний текст постанови виготовлено 11 вересня 2026 року.

Головуючий суддя Р.В. Мінгазов

Судді: Д.С. Бредун

О.З. Поляков