ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

15 вересня 2026 року | м.Суми

Справа №589/1793/25 
Номер провадження 22-ц/816/2473/26

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Щербаченко М. В. (суддя-доповідач), суддів Сидоренко А. П. , Нестеренка М. В. , розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 20 січня 2026 року у складі судді Лєвши С.Л., ухваленого в м. Шостка Сумської області, 
у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданих кримінальним правопорушенням, 
У С Т А Н О В И В:
Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції
У квітні 2025 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 , в якому просила стягнути з відповідачки на свою користь у відшкодування заподіяної моральної шкоди 50 000 грн та матеріальну шкоду на загальну суму 4292 грн 82 коп.
Свої вимоги мотивувала тим, що ухвалою Шосткинського районного суду Сумської області від 01 жовтня 2024 року на підставі пункту 1 частини першої статті 49 КК України закрито кримінальне провадження у кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 125 КК України.
Під час розгляду указаної кримінальної справи було установлено, що 18.10.2024 року (в ухвалі суду допущено описку у даті скоєння кримінального правопорушення) близько 11 год. 00. відповідачка ОСОБА_4 , перебуваючи на межі суміжних домоволодінь ( АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 ), діючи на ґрунті тривалих неприязних відносин, в ході конфлікту та словесної сварки з позивачкою ОСОБА_3 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, умисно нанесла останній два удари правою рукою в область голови. Внаслідок протиправних дій обвинуваченої ОСОБА_4 позивачці як потерпілій було задано тілесні ушкодження, які згідно з висновком судово-медичної експертизи № 164 від 18.11.2019 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.
Цивільний позов ОСОБА_3 , поданий нею у кримінальному провадженні у зв`язку із його закриттям та звільненням відповідачки від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав залишений без розгляду.
ОСОБА_3 зазначає, що вимушена звернутись з позовом у порядку цивільного судочинства, оскільки протиправними діями ОСОБА_5 їй завдано майнової шкоди у розмірі 4292 грн 82 коп., яка складається з витрат, які вона понесла у зв`язку з необхідністю проходження лікування.
Крім того, позивачка зазнала моральної шкоди, вона почуває себе у пригніченому стані, вибачень не отримала, змушена була нераціонально витрачати життєвий час через неодноразові явки до правоохоронних органів. Завдану моральну шкоду оцінює у 50000 грн 00 коп.
Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 20 січня 2026 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 завдану майнову шкоду в розмірі 2085 грн 82 коп. та завдану моральну шкоду в розмірі 10 000 грн 00 коп. Вирішено питання розподілу судових витрат. 
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 125 КК України, було закрито з нереабілітуючих підстав, тому вважав наявними підстави для стягнення з відповідачки документально доведених витрат, пов`язаних з усуненням наслідків отриманих позивачкою легких тілесних ушкоджень, розмір яких визначив у 2085 грн 70 коп. Вимоги про відшкодування майнової шкоди в іншій частині залишені без задоволення у зв`язку із не доведенням необхідності цих витрат та їх відношення до лікування позивачки. Крім того, суд вважав доведеним, що вчиненим відповідачкою кримінальним правопорушенням позивачці заподіяно моральну шкоду. Урахувавши характер, тривалість та обсяг завданих моральних страждань, втрат немайнового характеру, виходячи із засад розумності, виваженості, справедливості, суд присудив у відшкодування моральної шкоди 10 000 грн.
Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги
ОСОБА_4 11 червня 2026 року подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 20 січня 2026 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі; стягнути з позивачки судові витрати, пов`язані з поданням апеляційної скарги.
Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідачка не була повідомлена належним чином про розгляд справи, копію позовної заяви з додатками та ухвалу про відкриття провадження вона не отримувала, що позбавило її можливість всебічно обґрунтувати свої заперечення щодо позовних вимог. Про наявність позову та розгляд справи судом дізналась лише 19 травня 2026 року, коли отримала копію оскаржуваного рішення суду, а копію позовної заяви з додатками отримала 03 червня 2026 року. Надіслане судом рекомендоване відправлення за адресою реєстрації заявниці апеляційної скарги остання не отримувала, а відмітка АТ «Укрпошта» причин повернення «адресат відсутній за вказаною адресою» здійснена з порушенням Правил надання поштового зв`язку. 
Зазначає, що ніяких тілесних ушкоджень ОСОБА_3 вона не заподіювала та вину не визнає, ударів не наносила, а тому не несе відповідальність за завдану шкоду. Наполягає на тому, що вона діяла в умовах необхідної оборони при здійсненні самозахисту від нападу ОСОБА_3 . Позивачка не довела жодними доказами обставину заподіяння їй моральної шкоди та заявленого розміру.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Позивачка відзив на апеляційну скаргу не подала, що відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 
Фактичні обставини, встановлені судом першої та апеляційної інстанції
Ухвалою Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 01 жовтня 2024 року у справі № 589/4945/21 звільнено ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 125 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, кримінальне провадження закрито; цивільний позов потерпілої ОСОБА_3 залишено без розгляду (а.с. 9-10).
Зазначене судове рішення набрало законної сили 09 жовтня 2024 року.
За змістом ухвали Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 01 жовтня 2024 року судом установлено, що відповідачка ОСОБА_4 перебуваючи близько 11 год 00 хв. 18 жовтня 2019 року на межі домоволодінь АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 на ґрунті тривалих неприязних відносин, в ході конфлікту та словесної сварки зі ОСОБА_3 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, умисно нанесла останній два удари правою рукою в область голови. Внаслідок протиправних дій ОСОБА_4 потерпілій ОСОБА_3 було завдано тілесні ушкодження у вигляді синців, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.
Позивачка після указаної події 22 жовтня 2019 року зверталась до неврологічного відділення КНП «Шосткинська центральна районна лікарня» за направленням, у результаті було установлено діагноз: ЗЧМТ, струс головного мозку, забій м`яких тканин голови. ОСОБА_3 лікарем ОСОБА_6 здійснено призначення відповідних лікарських препаратів. Крім того, позивачка 22 жовтня 2019 року пройшла МРТ дослідження (а.с.15-19).
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд та застосовані норми права
Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Згідно із частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Отже, причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.
Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами.
При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. У випадку, коли протиправна поведінка, яка створила конкретну можливість завдання шкоди, перетворює її у дійсність тільки в разі приєднання до неї протиправної дії третіх осіб, має встановлюватися юридично значимий причинний зв`язок як з поведінкою, яка створила конкретну можливість (умови для завдання шкоди), так і з діями, які перетворили її у дійсність (фактичне завдання шкоди).
Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 398/571/15-ц (провадження № 61-1059св20) висловлено правову позицію, що звільнення від кримінальної відповідальності у контексті розглядуваного правового інституту не свідчить про виправдання особи, про визнання її невинною у вчиненні злочину. У такому випадку КК України виходить із встановлення факту вчинення особою кримінально-караного діяння, тому вказані підстави звільнення від кримінальної відповідальності є нереабілітуючими.
У постанові Верховного Суду від 17 серпня 2022 року у справі № 346/4425/18 (провадження № 61-7008св21) зроблено висновок про те, що звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 284 КПК України є нереабілітуючими обставинами, тому відповідач повинен відшкодувати позивачу заподіяну з його вини шкоду.
Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2023 року в справі № 367/6377/17 (провадження № 61-975св23).
Нереабілітуючі підстави закриття кримінального провадження означають, що стосовно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак у силу певних обставин кримінальне провадження щодо цієї особи виключається (див. постанову Верховного Суду від 01 лютого 2024 року у справі № 930/497/23(провадження № 51-4798км23).
У справі, яка переглядається, установлено, що ухвалою Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 01 жовтня 2024 року у справі № 589/4945/21 за клопотання захисника ОСОБА_4 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, на підставі статті 49 КК України, а кримінальне провадження закрито.
Відповідно до частини третьої статті 285 КПК України обвинуваченому, який може бути звільнений від кримінальної відповідальності, повинно бути роз`яснено суть обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати про закриття кримінального провадження з цієї підстави. У разі якщо обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, судове провадження проводиться в повному обсязі в загальному порядку.
ОСОБА_4 мала право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави і наполягати на своєму повному виправданні (реабілітації), однак вона підтримала клопотання свого захисника про закриття кримінального провадження відносно неї у зв`язку із закінченням строків давності.
Подання клопотання про закриття кримінального провадження за закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності є правом обвинуваченого, однак це не спростовує нереабілітуючий характер відповідної підстави звільнення особи від кримінальної відповідальності, що не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.
Ураховуючи наведене, обставини заподіяння 18.10.2019 внаслідок протиправних дій ОСОБА_4 потерпілій ОСОБА_3 тілесних ушкоджень у вигляді синця в лівій лобно-скроневій області та лівій виличній області, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 164 від 18.11.2019 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, не підлягають доказуванню.
З огляду на вищезазначене апеляційний суд визнає неспроможними доводи заявниці апеляційної скарги, що ніяких тілесних ушкоджень ОСОБА_3 вона не заподіювала та, що вона діяла в умовах необхідної оборони при здійсненні самозахисту від нападу ОСОБА_3 .
Встановивши, що внаслідок протиправних дій відповідачки позивачці було завдано легких тілесних ушкоджень, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо наявності підстав для стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 у відшкодування майнової шкоди 2085 грн 70 коп., що складається з понесених позивачкою витрат, пов`язаних з придбанням ліків та МРТ дослідженням головного мозку. 
Апеляційна скарга ОСОБА_4 не містить доводів щодо незгоди з визначеним судом першої інстанції розміром майнової шкоди чи з установленим причинним зв`язком між діями відповідачки та понесеними позивачкою витратами; єдиним запереченням відповідачки щодо майнової шкоди по суті є загальне заперечення її вини у заподіянні тілесних ушкоджень як такої, яке відхилено апеляційним судом з підстав, викладених вище.
За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Оскільки конкретних доводів щодо розміру стягнутої майнової шкоди чи методики його визначення апеляційна скарга не містить, а керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства, апеляційний суд не вбачає підстав для виходу за межі доводів апеляційної скарги та перегляду визначеного судом першої інстанції розміру майнової шкоди в цій частині.
У контексті доводів апеляційної скарги про те, що позивачка не довела жодними доказами обставину заподіяння їй моральної шкоди та заявленого розміру апеляційний суд зазначає таке.
Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, установлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Частиною першою статті 1177 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
За частиною першою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Заподіяння позивачці легких тілесних ушкоджень та необхідність проходження діагностичних обстежень і медикаментозного лікування самі по собі є достатнім підтвердженням фізичних страждань позивачки в юридично значимий період безпосередньо після події, а тому не потребують додаткового доказування.
Крім того, апеляційний суд враховує пояснення позивачки про те, що вона перебувала у пригніченому стані, не отримала вибачень від відповідачки та була змушена неодноразово з`являтися до правоохоронних органів у зв`язку з кримінальним провадженням, яке тривало з 2019 по 2024 рік. Зазначені обставини не спростовані відповідачкою та узгоджуються із встановленим фактом заподіяння тілесних ушкоджень, а тому визнаються судом доведеними.
Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд керується вимогами статті 23 ЦК України та враховує характер завданих ушкоджень, які мали видимий характер, локалізувались на обличчі, тривалість переживань ОСОБА_3 , зумовлені як наслідками отриманих ушкоджень здоров`я та періодом кримінального провадження.
Також апеляційний суд враховує загальні засади розумності, виваженості та справедливості, необхідність дотримання балансу інтересів сторін, за яким розмір відшкодування не повинен ні применшувати завдану шкоду, ні приводити до безпідставного збагачення потерпілої особи.
З урахуванням наведеного апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що визначена сума 10 000 грн є співмірною характеру та тяжкості заподіяних позивачці фізичних і душевних страждань, відповідає критерію розумності й справедливості та не потребує зменшення чи збільшення.
Водночас апеляційний суд приймає доводи заявниці апеляційної скарги в частині того, що вонане була повідомлена належним чином про розгляд справи, копію позовної заяви з додатками та ухвалу про відкриття провадження вона не отримувала, що позбавило її можливість всебічно обґрунтувати свої заперечення щодо позовних вимог, зважаючи на такі мотиви.
Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом (пункт 2 частини третьої статті 3 ЦПК України).
Ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи (частина перша статті 8 ЦПК України).
Відзив подається протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі (частина перша статті 278 ЦПК України).
Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Європейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу, що принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представляти свою справу за таких умов, які не ставлять її у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною.
Наприклад, Європейський суд з прав людини зазначив, що загальна концепція справедливого судового розгляду, яка охоплює фундаментальний принцип змагальності процесу, вимагає, щоб особу, щодо якої порушено провадження, було поінформовано про цей факт. Принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представляти свою справу за таких умов, які не ставлять її у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною. Кожній стороні має бути забезпечена можливість ознайомитись із зауваженнями або доказами, наданими іншою стороною, у тому числі із апеляційною скаргою іншої сторони, та надати власні зауваження з цього приводу. Під загрозою стоїть упевненість сторін у функціонуванні правосуддя, яке ґрунтується, inter alia, на усвідомленні того, що вони мали змогу висловити свою позицію щодо кожного документа в матеріалах справи. Тому на національні суди може покладатися обов`язок з`ясувати, чи були судові повістки або інші документи завчасно отримані сторонами, та, у разі потреби, зафіксувати таку інформацію у тексті рішення. У разі невручення стороні належним чином судових документів вона може бути позбавлена можливості захищати себе у провадженні (KHARCHENKO v. UKRAINE, № 37666/13, § 6, 7, ЄСПЛ, від 03 жовтня 2019 року).
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 522/18010/18 (провадження № 61-13667сво21) зазначено, що у ЦПК України законодавець встановив повноваження суду апеляційної інстанції скасовувати рішення суду першої інстанції із підстави неналежного повідомлення у суді першої інстанції особи, яка подала апеляційну скаргу. Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (пункт 3 частини третьої статті 376 ЦПК України). Тлумачення частини першої статті 8, частини другої статті 211, пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання є реалізацією однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства - відкритості судового процесу; невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства; розгляд справи в суді першої інстанції за відсутності учасника справи, якого не було повідомлено про місце, дату і час судового засідання, є обов`язковою та безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення судом апеляційної інстанції, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою. 
Аналіз змісту та практики застосування наведених норм процесуального права дають підстави для висновку, що умова належності повідомлення учасника справи про дату, час і місце розгляду його справи у визначеному ЦПК України порядку є обов`язковою для забезпечення справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. 
У справі, що переглядається:
відкрито спрощене позовне провадження 24 листопада 2025 року (а.с. 27);
02 грудня 2025 року відповідачці направлялась копія ухвали суду про відкриття провадження у справі та позовна заява з додатками, які повернулися до суду неврученими; при цьому на конверті відсутня відмітка відділу поштового зв`язку про причини повернення поштового відправлення (а.с. 30);
рішення суду першої інстанції ухвалено за наявними в матеріалах справи доказами без повідомлення учасників справи; при цьому суд у рішенні вказав, що ухвалу про відкриття провадження разом з позовною заявою та додатками до неї було надіслано відповідачці на адресу зареєстрованого місця проживання рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке було повернуто з відміткою АТ «Укрпошта» «адресат відсутній за вказаною адресою», що спростовується матеріалами справи. Конверт з рекомендованим відправленням адресованим відповідачці, який повернувся до місцевого суду без вручення останній (а.с.30), взагалі не містить відміток причин повернення. Відсутні відомості щодо причин повернення відправлення R067051109551 і на сайті АТ «Укрпошта»;
в апеляційній скарзі відповідачка посилалась на те, що вона не була повідомлена належним чином про розгляд справи, копію позовної заяви з додатками та ухвалу про відкриття провадження вона не отримувала, що позбавило її можливість всебічно обґрунтувати свої заперечення щодо позовних вимог.
Оскільки суд першої інстанції не забезпечив належного повідомлення ОСОБА_4 про розгляд судом справи, позбавив можливості подати відзив та докази, на підтвердження своїх заперечень, а відповідачка обґрунтовує апеляційну скаргу такою підставою, апеляційний суд резюмує, що місцевий суд не виконав свого зобов`язання стосовно дотримання закріпленого у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу рівності сторін та допустив порушення норм процесуального права, яке є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.
Отже, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову, яким слід стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 завданої майнової шкоди у розмірі 2085 грн 82 коп. та завданої моральної шкоди в розмірі 10 000 грн 00 коп. 
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункт 2 частини першої статті 374 ЦПК України).
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина перша статті 376 ЦПК України).
Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (пункт 3 частини третьої статті 376 ЦПК України).
Висновки суду апеляційної інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги за результатами апеляційного перегляду рішення, свідчать про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення слід скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.
Висновки суду щодо судових витрат
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України)
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).
Ураховуючи пред`явлення позову фізичною особою та ціну позову за вимогами майнового характеру в розмірі 54292 грн 00 коп., за подання позовної заяви мав бути сплачений судовий збір за ставкою 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб або 1211 грн 20 коп., який на виконання ухвали місцевого суду був сплачений ОСОБА_3 відповідно до квитанції АТ «Ощадбанк» від 24.11.2025 року (а.с.25). 
З огляду на часткове задоволення позовних вимог, з відповідачки на користь позивачки слід стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог (22,3%). 
Оскільки апеляційний суд скасовує судове рішення з підстав істотного порушення судом першої інстанції норм процесуального права та при цьому при ухваленні нового рішення не змінює розмір стягнутої з відповідачки шкоди, підстави для покладання на позивача судового збору за подання апеляційної скарги, яка підлягає задоволенню лише в частині доводів щодо процесуальних порушень допущених місцевим судом, відсутні.
Керуючись вимогами статей 141, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 20 січня 2026 року скасувати та ухвалити нове рішення.
Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 завдану моральну шкоду в розмірі 10000 гривень 00 копійок та майнову шкоду в розмірі 2085 гривень 70 копійок.
Позов в частині інших вимог залишити без задоволення.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 270 гривень 09 коп. судового збору, сплаченого за подання позову.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач | М. В. Щербаченко

Судді А. П. Сидоренко 

М. В. Нестеренко