Справа № 560/17362/25
РІШЕННЯ
іменем України

27 липня 2026 року | м. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Печеного Є.В., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити діїї,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – відповідач), у якому просить: визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 , які полягають у розшуку ОСОБА_1 та внесенні до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про розшук позивача та порушення правил військового обліку ОСОБА_1 ; зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 скасувати розшук ОСОБА_1 та виключити з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомості про розшук ОСОБА_1 та відомості про порушення правил військового обліку ОСОБА_1 .
Ухвалою суду від 09.10.2025 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.
Згідно із позовною заявою, позивач підтримує позовні вимоги і просить їх задовольнити повністю з таких підстав. 
Позивач зазначає, що 26.08.2025 під час формування електронного військово-облікового документа в застосунку «Резерв+» йому стало відомо про наявність у цьому документі відомостей: «Розшукує ТЦК та СП: порушення військового обліку».
Стверджує, що причиною розшуку зазначено: «Не прибули за повісткою до ТЦК та СП», а датою початку розшуку - 23.06.2025.
Позивач вважає такі відомості помилковими та безпідставними, оскільки, за його твердженнями: повісток про явку до ТЦК та СП він не отримував; військово-облікові дані уточнив вчасно; місце реєстрації та фактичного проживання не змінював; до адміністративної відповідальності за статтями 210, 210-1 КУпАП його не притягували; протоколів чи постанов у справі про адміністративне правопорушення йому не вручали; у розширених даних з Реєстру в розділі «Правопорушення» зазначено: «Дані в цьому реєстрі відсутні».
Позивач також зазначає, що 27.08.2025 звернувся до відповідача із заявою, у якій просив повідомити: що стало підставою появи в електронному військово-обліковому документі запису про порушення правил військового обліку та розшук; чи було встановлено або виявлено відповідачем будь-які порушення правил військового обліку з боку позивача; чи складалися щодо нього протоколи або постанови за статтями 210, 210-1 КУпАП; чи направлялися звернення до органів Національної поліції України про доставлення або розшук позивача; невідкладно вжити заходів щодо вилучення з Реєстру даних про порушення ним правил військового обліку та зняття розшуку.
На переконання позивача, відповідач не надав документально підтверджених відомостей щодо наявності правових підстав для внесення до Реєстру та відображення в електронному військово-обліковому документі інформації про розшук і порушення правил військового обліку.
Відповідач правом на подачу відзиву не скористався, а тому, суд, на підставі ч. 2 ст. 175 КАС України, вирішує спір за наявними матеріалами справи. 
Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.
З електронного військово-облікового документа позивача від 26.08.2025 вбачається, що щодо ОСОБА_1 відображено відомості: «Розшукує ТЦК та СП: порушення військового обліку».
У цьому ж документі зазначено: причина розшуку - «Не прибули за повісткою до ТЦК та СП»; дата початку розшуку - 23.06.2025; дата уточнення даних - 08.07.2024; дані уточнено вчасно; РНОКПП - НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_3 .
З розширених даних з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів щодо позивача вбачається, що він перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_1 , дата уточнення даних - 08.07.2024, зареєстроване та фактичне місце проживання зазначені за адресою: АДРЕСА_1 .
У розділі «Правопорушення» розширених даних з Реєстру зазначено: «Дані в цьому реєстрі відсутні».
27.08.2025 позивач звернувся до відповідача із заявою, у якій просив повідомити підстави внесення до Реєстру та відображення в електронному військово-обліковому документі записів про порушення правил військового обліку і розшук, а також просив вилучити відповідні відомості з Реєстру та зняти розшук.
Надсилання цієї заяви відповідачу підтверджується описом вкладення та поштовою накладною від 27.08.2025. 
З опису вкладення вбачається, що на адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 направлялися: заява, копія військового квитка, витяг з відомостей з Реєстру, копії паспорта та довідка про РНОКПП.
Листом від 01.09.2025 №8777 відповідач повідомив позивача, що той не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_4 за повісткою 23.06.2025, чим порушив вимоги статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Водночас, матеріали справи не містять: копії повістки позивачеві на 23.06.2025; доказів особистого вручення позивачу такої повістки; доказів направлення повістки поштовим зв`язком; документів поштового оператора про вручення, відмову від отримання або відсутність позивача за адресою; акта відмови від отримання повістки; відеозапису вручення повістки або відмови від її отримання; протоколу про адміністративне правопорушення за статтями 210, 210-1 КУпАП; постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності; звернення до органів Національної поліції України щодо здійснення адміністративного затримання та доставлення позивача до територіального центру комплектування та соціальної підтримки; документів, які були безпосередньою підставою для внесення до Реєстру відомостей про розшук позивача та порушення ним правил військового обліку.
Отже, суд встановлює не факт неотримання позивачем повістки як позитивну обставину, а те, що відповідач не довів належного оповіщення позивача про виклик до ТЦК та СП на 23.06.2025, хоча саме на цю обставину відповідач посилається як на підставу спірних дій.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із такого.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Також суд вказує на те, що адміністративний суд перевіряє рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень ретроспективно, тобто зважаючи на ті обставини, які існували у минулому на момент прийняття оспорюваного рішення, вчинення дій або бездіяльності.
Отже, суд, оцінюючи оспорювані рішення, дії або бездіяльність виходить лише з тих мотивів, якими керувався суб`єкт владних повноважень при прийнятті рішень, вчиненні дій або бездіяльності.
Такий підхід неодноразово відображений у практиці Верховного Суду при вирішенні публічно-правових спорів, зокрема, у постанові від 21.05.2019 у справі № 0940/1240/18.
За ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
У силу статті 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Згідно з пунктом 20 частини першої статті 106 Конституції України, передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Так, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Також Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 оголошено загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.
У подальшому Указами Президента України воєнний стан продовжувався. Станом на дату розгляду справи воєнний стан в Україні триває.
Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» від 16.03.2017 №1951-VIII (далі – Закон №1951-VIII у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) - інформаційно-комунікаційна система, призначена для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, створена для забезпечення військового обліку громадян України.
За частинами восьмою, дев`ятою статті 5 Закону №1951-VIII, органами ведення Реєстру є Міністерство оборони України, районні (об`єднані районні), міські (районні у місті, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, Центральне управління Служби безпеки України та регіональні органи Служби безпеки України, відповідні підрозділи розвідувальних органів України.
Органи ведення Реєстру забезпечують ведення Реєстру та актуалізацію його бази даних.
Відповідно до пункту 20-1 частини першої статті 7 Закону №1951-VIII, до персональних даних призовника, військовозобов`язаного та резервіста належать відомості про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтями 210, 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (дата, номер, короткий зміст протоколу та/або постанови про адміністративне правопорушення).
Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 14 Закону №1951-VIII, ведення Реєстру включає, серед іншого: внесення запису про призовників, військовозобов`язаних та резервістів до бази даних Реєстру для взяття на облік або при відновленні на військовому обліку з перевіркою відповідності персональних та службових даних призовників, військовозобов`язаних та резервістів існуючим обліковим даним; внесення змін до персональних та службових даних призовників, військовозобов`язаних, резервістів на підставі відомостей органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, закладів освіти незалежно від підпорядкування і форми власності, а також відомостей, що подаються органу ведення Реєстру призовниками, військовозобов`язаними, резервістами.
За частиною третьою статті 14 Закону №1951-VIII, актуалізація бази даних Реєстру здійснюється на підставі відомостей, що вносяться органами ведення Реєстру, а також шляхом електронної інформаційної взаємодії (обміну відомостями) між Реєстром та інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, передбачені цією частиною.
Органи ведення Реєстру одержують в електронному вигляді від: 1) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, - відомості, зазначені у пунктах 1-5, 8, 8-1, 10, 11 частини першої статті 7 цього Закону; 2) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, - відомості, зазначені у пунктах 1-7, 9, 9-1, 14, 21, 26 частини першої статті 7 цього Закону. 3) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, - відомості, зазначені у пунктах 12 і 13 частини першої статті 7 цього Закону; 4) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - відомості, зазначені у пунктах 15 і 15-1 частини першої статті 7 цього Закону; 5) центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері освіти і науки, - відомості, зазначені у пунктах 16 і 16-1 частини першої статті 7 цього Закону; 6) центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, - відомості, зазначені у пункті 17-1 частини першої статті 7 цього Закону; 7) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, - відомості, зазначені у пунктах 12, 16-2, 17 частини першої статті 7 цього Закону; 8) органу прокуратури вищого рівня, що організовує та координує діяльність усіх органів прокуратури, забезпечує належне функціонування Єдиного реєстру досудових розслідувань та його ведення органами досудового розслідування, визначає єдиний порядок формування звітності про стан кримінальної протиправності і роботу прокурора з метою забезпечення ефективного виконання функцій прокуратури, - відомості, зазначені у пункті 18 частини першої статті 7 цього Закону; 9) Державної судової адміністрації України - відомості, зазначені у пунктах 11, 19 частини першої статті 7 цього Закону; 10) Міністерства внутрішніх справ України та інших центральних органів виконавчої влади, діяльність яких спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України, - відомості, зазначені у пунктах 1-7, 9, 9-1, 14, 15, 15-1, 20, 20-1, 21, 24, 26, 27, 32 частини першої статті 7 цього Закону; 11) центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну правову політику, державну політику з питань банкрутства, у сфері нотаріату, організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), державної реєстрації актів цивільного стану, державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державної реєстрації обтяжень рухомого майна, державної реєстрації юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців, реєстрації статуту територіальної громади м. Києва, реєстрації статутів Національної академії наук України та національних галузевих академій наук, у сфері виконання кримінальних покарань та пробації, з питань утримання військовополонених, у сфері правової освіти населення; забезпечує формування державної політики у сфері архівної справи і діловодства та створення і функціонування державної системи страхового фонду документації; забезпечує реалізацію державної політики у сфері стягнення в дохід держави активів осіб, щодо яких застосовано санкції, - відомості, зазначені у пункті 31 частини першої статті 7 цього Закону; 12) центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері соціального захисту ветеранів війни, осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, постраждалих учасників Революції Гідності, членів сімей ветеранів та осіб, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", - відомості, зазначені у пункті 22 частини першої статті 7 цього Закону; 13) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах морського і внутрішнього водного транспорту, - відомості, зазначені в пункті 29 частини першої статті 7 цього Закону; 14) центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики в галузі цивільної авіації, - відомості, зазначені у пункті 30 частини першої статті 7 цього Закону; 15) центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері соціальної політики, загальнообов`язкового державного соціального та пенсійного страхування, соціального захисту населення, - відомості, зазначені у пунктах 7, 7-1, 8, 8-1, 11, 17, 33 частини першої статті 7 цього Закону; 16) центрального органу виконавчої влади, який реалізує державну політику у галузі реєстрації та обліку машин в агропромисловому комплексі, державного нагляду (контролю) у сфері агропромислового комплексу, - відомості, зазначені у пункті 28 частини першої статті 7 цього Закону; 17) централізованої системи державних установ, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, соціального захисту від безробіття, - відомості, зазначені у пунктах 1-4, 7, 13, 16-2, 25 частини першої статті 7 цього Закону; 18) інших державних органів - держателів (розпорядників, адміністраторів) інформаційно-комунікаційних систем, реєстрів, баз (банків) даних, крім тих, що містять відомості, зібрані під час виконання завдань оперативно-розшукової, контррозвідувальної та розвідувальної діяльності, - відомості, зазначені у частині першій статті 7 та у частині першій статті 8 цього Закону.
Електронна інформаційна взаємодія, у тому числі надання відповідних відомостей, між Реєстром та інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами, базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, передбачені цією частиною, здійснюється відповідно до законів України "Про публічні електронні реєстри", "Про розвідку" та в порядку, визначеному Держателем Реєстру спільно з відповідним державним органом.
Реєстр здійснює отримання даних шляхом електронної інформаційної взаємодії з Єдиним державним демографічним реєстром для: 1) проведення зіставлення, звірки та верифікації інформації про фізичну особу відповідно до Закону України "Про публічні електронні реєстри"; 2) використання при наданні публічних (електронних публічних) послуг відповідно до Закону України "Про особливості надання публічних (електронних публічних) послуг"; 3) внесення до Реєстру унікального номеру запису в Єдиному державному демографічному реєстрі.
Реєстр отримує дані, зазначені у пункті 17-1 частини першої статті 7 цього Закону, шляхом електронної інформаційної взаємодії з електронною системою охорони здоров`я з використанням системи електронної взаємодії державних електронних інформаційних ресурсів.
Реєстр здійснює електронну інформаційну взаємодію з інформаційно-комунікаційними системами з використанням системи електронної взаємодії електронних ресурсів.
У разі відсутності технічної можливості передачі даних засобами системи електронної взаємодії електронних ресурсів електронна інформаційна взаємодія може здійснюватися з використанням інших інформаційно-комунікаційних систем із застосуванням у них відповідних комплексних систем захисту інформації з підтвердженою відповідністю за результатами державної експертизи в порядку, встановленому законодавством, інших захищених методів, у тому числі з використанням змінних носіїв.
Відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-XII (далі – Закон №3543-XII у редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин), громадяни зобов`язані, зокрема з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду. 
Відповідно до частини першої статті 27 Закону №3543-XII, у разі невиконання під час мобілізації громадянином обов`язків, передбачених частинами першою, третьою статті 22 цього Закону, та вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки звертається до органів та підрозділів, що входять до системи поліції, щодо здійснення адміністративного затримання та доставлення такого громадянина до територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
У разі отримання письмової відповіді про неможливість здійснити адміністративне затримання та доставлення громадянина до територіального центру комплектування та соціальної підтримки його керівник протягом п`яти днів з дня отримання такої відповіді надсилає такому громадянину в паперовій формі засобами поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу його місцезнаходження, місця проживання чи перебування вимогу про виконання обов`язку (обов`язків) військовозобов`язаним, резервістом (далі - вимога).
Згідно з пунктом 21 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560 «Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період» (далі – Порядок № 560 у редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин), за викликом районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (Центрального управління або регіонального органу СБУ, відповідного підрозділу розвідувальних органів) резервісти та військовозобов`язані зобов`язані з`являтися у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік, уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (територіального центру комплектування та соціальної підтримки), проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби.
Пункт 23 Порядку №560 визначає, що поважними причинами неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, які підтверджені документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій (державної та комунальної форми власності), визнаються: перешкода стихійного характеру, хвороба громадянина, воєнні дії на відповідній території та їх наслідки або інші обставини, які позбавили його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк; смерть його близького родича (батьків, дружини (чоловіка), дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича його дружини (чоловіка).
Пункт 24 Порядку №560 передбачає, що у разі неприбуття у строк, визначений у повістці, громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше ніж протягом трьох днів від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ), повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ) або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів.
Пункт 41 Порядку №560 визначає, що належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є: 1) у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки; 2) у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку: день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.
Частина шоста статті 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП у редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин) передбачає, що протокол не складається у разі вчинення в особливий період адміністративних правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, розгляд яких віднесено до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України (у частині правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України), якщо особа не з`явилася без поважних причин або не повідомила причину неприбуття на виклик територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце виклику, та за наявності у територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України підтвердних документів про отримання особою виклику.
Так, предметом спору у цій справі є не правомірність самої повістки та не питання притягнення позивача до адміністративної відповідальності, а правомірність дій відповідача щодо внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів і відображення в електронному військово-обліковому документі відомостей про розшук ОСОБА_1 та порушення ним правил військового обліку.
При цьому, суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 08.09.2022 у справі №300/1263/22, відповідно до якої повістка є засобом оповіщення військовозобов`язаної особи про необхідність прибути до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, а обов`язок з`явитися встановлений законом, а не самою повісткою.
Водночас, ця правова позиція не виключає судового контролю за подальшими владними діями ТЦК та СП, якщо такі дії мають самостійні правові наслідки для особи, зокрема внесення до Реєстру відомостей про розшук або порушення правил військового обліку.
У постанові від 07.03.2024 у справі №520/26066/23 Верховний Суд звернув увагу на необґрунтованість автоматичного застосування висновку, викладеного у справі №300/1263/22, до спорів з іншим предметом оскарження. 
Тому цей висновок підтверджує необхідність розмежування спорів щодо самої повістки та спорів щодо інших дій суб`єкта владних повноважень, які можуть мати самостійні правові наслідки для особи.
У цій справі такі правові наслідки наявні, оскільки в електронному військово-обліковому документі позивача відображено статус «Розшукує ТЦК та СП: порушення військового обліку», причиною зазначено неприбуття за повісткою до ТЦК та СП, а датою початку розшуку - 23.06.2025.
Як зазначено вище, адміністративний суд перевіряє рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень ретроспективно, тобто з урахуванням тих фактичних і правових підстав, які існували на момент вчинення відповідних дій. Суд не може підміняти мотиви суб`єкта владних повноважень іншими підставами, які не були покладені в основу спірного рішення або дії.
Такий підхід відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 21.05.2019 у справі №0940/1240/18, де зазначено про неприпустимість безпідставного розширення предмета доказування та дослідження тих документів, які не були підставами для прийняття оскаржуваного рішення. 
Цей висновок суд застосовує як загальний процесуальний підхід щодо меж ретроспективної перевірки правомірності рішень і дій суб`єкта владних повноважень.
Так, у листі від 01.09.2025 №8777 відповідач навів єдину підставу наявності спірних відомостей - неприбуття позивача за повісткою 23.06.2025. 
Отже, суд перевіряє саме цю підставу, а не інші можливі мотиви, які не були зазначені відповідачем.
Суд виходить з того, що для правомірного висновку про неприбуття особи за повісткою відповідач мав довести сукупність таких обставин: існування або формування повістки позивачеві на 23.06.2025; зазначення в ній дати, часу і місця явки; належне оповіщення позивача про виклик у спосіб, передбачений пунктом 41 Порядку №560; неприбуття позивача у визначені дату, час і місце; відсутність повідомлення про поважні причини неприбуття або відсутність таких причин; наявність правових підстав для внесення до Реєстру та відображення в електронному військово-обліковому документі відомостей про розшук та порушення правил військового обліку.
Однак матеріали справи не містять копії повістки позивачеві на 23.06.2025, доказів її особистого вручення позивачу, відеозапису вручення або відмови, акта відмови від отримання повістки, поштового повідомлення про отримання, відмову або відсутність позивача за адресою.
Відсутні також докази, що щодо позивача складалися протокол або постанова у справі про адміністративне правопорушення за статтями 210, 210-1 КУпАП.
Навпаки, у розширених даних з Реєстру в розділі «Правопорушення» зазначено: «Дані в цьому реєстрі відсутні».
Суд зазначає, що сам по собі лист відповідача від 01.09.2025 №8777 не є достатнім доказом належного оповіщення позивача про виклик до ТЦК та СП на 23.06.2025 або факту порушення ним правил військового обліку. 
Такий лист лише відображає позицію відповідача, однак не замінює доказів, передбачених пунктом 41 Порядку №560 та частиною шостою статті 258 КУпАП.
Крім того, суд вказує на те, що положення частини шостої статті 258 КУпАП допускають нескладення протоколу за статтями 210, 210-1 КУпАП лише за наявності сукупності умов: особа належним чином повідомлена про дату, час і місце виклику; наявні підтвердні документи про отримання особою виклику; особа не з`явилася без поважних причин або не повідомила причину неприбуття.
У цій справі відповідач не довів наявності такої сукупності умов.
Суд також враховує, що внесення до Реєстру та відображення в електронному військово-обліковому документі відомостей про розшук і порушення правил військового обліку є владною дією, яка створює для особи негативні правові наслідки. 
Така інформація впливає на правовий статус особи, відображається в електронному військово-обліковому документі та може бути використана під час перевірки військово-облікових документів або взаємодії ТЦК та СП з органами Національної поліції.
Отже, така дія повинна ґрунтуватися на достовірних, перевірених і документально підтверджених даних.
За змістом частин восьмої, дев`ятої статті 5, пункту 20-1 частини першої статті 7, пунктів 1, 2 частини першої та частини третьої статті 14 Закону №1951-VIII, орган ведення Реєстру забезпечує ведення Реєстру та актуалізацію його бази даних, однак таке ведення не може здійснюватися довільно або на підставі неперевіреного твердження про неприбуття особи за повісткою.
У цій справі відповідач не довів, що на момент внесення до Реєстру та відображення в електронному військово-обліковому документі спірних відомостей мав належні та допустимі докази: належного оповіщення позивача про виклик до ТЦК та СП на 23.06.2025; отримання позивачем повістки; неприбуття позивача без поважних причин саме після належного оповіщення; вчинення позивачем адміністративного правопорушення; наявності законних підстав для внесення до Реєстру відомостей про розшук та порушення правил військового обліку.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про розшук ОСОБА_1 і порушення правил військового обліку ОСОБА_1 , а також відображення цих відомостей в електронному військово-обліковому документі є протиправними.
Щодо способу захисту, то суд виходить із таких міркувань. 
Позивач просить, зокрема визнати дії відповідача щодо розшуку позивача, зобов`язання відповідача скасувати розшук ОСОБА_1 та виключити з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомості про розшук і порушення ним правил військового обліку.
Разом із тим, суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів прийняття відповідачем окремого рішення про оголошення позивача в розшук, звернення до органів Національної поліції України щодо здійснення адміністративного затримання та доставлення позивача до територіального центру комплектування та соціальної підтримки або інших документів, які підтверджували б існування окремої процедури розшуку позивача поза відомостями, відображеними в Реєстрі та електронному військово-обліковому документі.
У цій справі за результатами розгляду справи суд встановив не факт оголошення позивача в розшук, а факт наявності та відображення в електронному військово-обліковому документі відомостей про те, що позивача «розшукує ТЦК та СП».
За таких обставин, належним способом захисту є зобов`язання відповідача виключити відповідні відомості з Реєстру, а не скасування окремої процедури розшуку, існування якої не підтверджено матеріалами справи.
Відповідно до змісту пункту 10 частини другої статті 245 КАС України, суд може обрати інший спосіб захисту, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав особи.
У цій справі таким способом є зобов`язання відповідача виключити з Реєстру відомості про розшук позивача та відомості про порушення ним правил військового обліку. 
Пункт 10 частини другої статті 245 КАС України передбачає можливість застосування іншого ефективного способу захисту, якщо він не суперечить закону.
Водночас, у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання відповідача скасувати розшук ОСОБА_1 слід відмовити, оскільки наявність такого юридичного факту судом не встановлено.
Щодо розподілу судових витрат зі сплати судового збору, то суд вказує на таке. 
Згідно з частиною першою статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Так, суд враховує, що позов у цій справі задоволено частково лише з огляду на відмову в застосуванні способу захисту у вигляді зобов`язання відповідача скасувати розшук позивача, існування якого як юридичного факту судом не встановлено. 
Водночас, суд задовольняє основну вимогу про визнання протиправними дій відповідача та застосовує ефективний спосіб захисту шляхом зобов`язання відповідача виключити з Реєстру спірні відомості про розшук позивача та порушення ним правил військового обліку.
Оскільки заявлені вимоги випливають з одного публічно-правового спору, спрямовані на захист одного порушеного права, а вимога про виключення відомостей з Реєстру є похідною від вимоги про визнання дій протиправними, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення судового збору на користь позивача в повному розмірі. 
Такий підхід узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, зокрема у постанові від 27.07.2022 у справі №640/19362/20 щодо основної та похідної немайнових вимог.
За таких обставин, сплачений позивачем судовий збір у сумі 1211, 20 грн підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про розшук ОСОБА_1 і порушення правил військового обліку ОСОБА_1 .
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 виключити з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомості про розшук ОСОБА_1 та відомості про порушення правил військового обліку ОСОБА_1 .
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: | ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідач: | ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_2 )

Головуючий суддя | | Є.В. Печений