ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 548/2781/25  Номер провадження 22-ц/814/2522/26	Головуючий у 1-й інстанції Старокожко В.П.  Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2026 року 	м. Полтава	

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду в складі:
головуючого судді: Обідіної О.І.,
суддів: Бутенко С.Б., Карпушина Г.Л.,
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 10 березня 2026 року по справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи Міністерство оборони України, ОСОБА_2 , в інтересах якого діє Служба в справах дітей Хорольської міської ради Лубенського району, про встановлення факту утримання цивільної дружини військовим під час несення служби і на момент його загибелі,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту, в якій просила встановити факт, що вона на час проходження служби з 12.10.2022 ОСОБА_3 - її цивільним чоловіком, по момент його загибелі – ІНФОРМАЦІЯ_1 , була його утриманкою. 
Вимоги обґрунтовані тим, що її цивільний чоловік ОСОБА_3 загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 під час виконання бойового наказу по захисту Батьківщини.
Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 20.01.2025 встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 , як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період часу з серпня 2016 року по жовтень 2022 року.
Комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум заявниці було відмовлено у призначенні частки одноразової грошової допомоги у зв`язку з загибеллю ОСОБА_3 .
Вважає, що має право на отримання одноразової грошової допомоги в зв`язку з загибеллю чоловіка як дружина , яка перебувала на його утриманні. .

Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 10 березня 2026 року в задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні заяви суд дійшов висновку про недоведеність заявником обставин щодо перебування її на утриманні загиблого військовослужбовця. 

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким визнати її членом родини загиблого військовослужбовця. 
Вказує, що вона як цивільна дружина, що було встановлено відповідними судовими рішеннями, є членом сім`ї загиблого військовослужбовця і відповідно до положень ст. 3 СК України та Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» незалежно від факту утримання, має право на отримання соціальних гарантій. 

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне. 
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, військовослужбовець ОСОБА_3 загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Макіївка Сватівського району Луганської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 .
По факту загибелі військовослужбовця ОСОБА_3 за вих. №1848/7/967убд від 16.04.2025 року, на ім`я ОСОБА_1 було видано довідку про безпосередню участь ОСОБА_3 у заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.
Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 20.01.2025 у справі №548/2749/24, яке набрало законної сили 20.02.2025, встановлено, що заявниця ОСОБА_1 з померлим ОСОБА_3 перебувала у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 19.08.2016, та встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 , як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період часу з серпня 2016 року по жовтень 2022 року.
Від шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 мають сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно довідки виконавчого комітету Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області №09-08/01/922 від 03.12.2024 ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та їх син ОСОБА_2 зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 
З витягу протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 112/в від 04.12.2025 відмовлено ОСОБА_1 в виплаті одноразової грошової допомоги, оскільки відповідно до наданих документів остання не відноситься до одного з подружжя, неможливо встановити чи є вона непрацездатною особою (особою з інвалідністю), та чи перебувала вона на утриманні колишнього чоловіка. Без надання вказаних документів неможливо встановити право на отримання частки одноразової допомоги.
З витягу протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 189/168 від 25.09.2025 вбачається про призначення сину загиблого ОСОБА_3 – ОСОБА_4 одноразової грошової допомоги в розмірі 1/3 частин 15000000 грн., в сумі 5000000 грн.
Відмовляючи в задоволенні заяви, суд дійшов висновку про недоведеність заявником факту перебування її як цивільної дружини на утриманні військовослужбовця ОСОБА_3 , оскільки вона мала власний дохід, грошові заощадження та отримувала від останнього аліменти на утримання їх спільного сина. 

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.
Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, перебування фізичної особи на утриманні.
Згідно п.1 ч.1 ст.10 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», до членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, зазначених у цій статті, належать, зокрема, утриманці загиблого (померлого), яким у зв`язку з цим виплачується пенсія.
Відповідно до ч.4 ст.16-1 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать, зокрема, утриманці загиблої (померлої) особи, визначені відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 ст. 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Предметом доказування в даній справі є обставини, що доводять факт перебування ОСОБА_1 на утриманні військовослужбовця ОСОБА_3 , доходи якого були для неї єдиним та постійним засобом для проживання . 
На підтвердження вказаного факту заявником було надано суду виписки по її рахунку в АТ КБ «Приватбанк» та нотаріально завірену заяву ОСОБА_5 (батька загиблого ОСОБА_3 )
Оцінюючи зібрані по справі докази, суд першої інстанції виснував, що останні не доводять факт фінансової залежності заявника лише від доходів військовослужбовця ОСОБА_3 як її цивільного чоловіка та не місять інформації про те, що такі доходи були для неї єдиним та постійним джерелом доходу. 
З вказаної виписки вбачається, що за період з листопада 2022 року по жовтень 2024 року ОСОБА_3 здійснив особисто на ім`я ОСОБА_1 лише 3 грошові перекази на суму 2000 грн., 5000 грн. та 6000 грн. 
Одночасно судом встановлено, що заявниця мала банківські вклади, по яким отримувала відсотки за депозитом, а також соціальні виплати та орендну плату, на її банківську картку були виплачені 2 депозити по 200000 грн.
Крім того, їй з доходу військовослужбовця постійно перераховувались аліменти на утримання їх спільного неповнолітнього сина ОСОБА_2 .
Разом з цим, сам факт отримання заявником грошових коштів від ОСОБА_3 у вигляді аліментів не можна ототожнювати як отримання від нього доходу для власного існування ОСОБА_1 , оскільки зазначені кошти мають інший правовий статус та пов`язані з виконанням останнім свого батьківського обв`язку по утриманню дитини. 
Також суд обґрунтовано завернув увагу на те, що в матеріалах справи відсутні докази, які б дали суду змогу порівняти доходи як самої ОСОБА_1 так і ОСОБА_3 з метою встановлення їх розміру та співвідношення при з`ясуванні факту перебування на утриманні. 
Так, члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які самі одержували будь-яку пенсію, мають право перейти на нову пенсію (ст. 31 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб").
Таким чином, вірно встановивши обстави по справі та правильно застосувавши норми матеріального права, які регулюють дані правовідносини, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 . 
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду та не містять посилання на обставини, з якими процесуальне законодавство пов`язує скасування чи зміну судового рішення.
Фактично в апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалити нове рішення яким визнати її членом родини загиблого військовослужбовця з метою отримання соціальної допомоги, тоді як такі вимоги взагалі судом першої інстанції не розглядались та відповідно не заявлялись останньою в поданій нею заяві. 
Тоді як в апеляційній скарзі мова йде про встановлення зовсім іншого юридичного факту, ніж факт перебування заявника як цивільної дружини на утриманні загиблого військовослужбовця. 
Колегія суддів звертає увагу, що апеляційний суд не може вийти за межі заявлених заявником вимог в суді першої інстанції, які є відмінними, аніж зазначені в апеляційній скарзі, оскільки при зверненні до суду ОСОБА_1 просила встановити факт перебування її на утриманні.
Враховуючи недоведеність факту перебування заявника на утриманні ОСОБА_3 , колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду, як ухваленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст. 367, ч.1 п. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 10 березня 2026 року задлишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 14 липня 2026 року.

Судді: О. І. Обідіна С.Б. Бутенко Г.Л. Карпушин