КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
03110, м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а, e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

Єдиний унікальний номер справи № 752/29858/25 Головуючий у суді першої інстанції - Машкевич К.В.
Номер провадження № 22-ц/824/10591/2026 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 липня 2026 року м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді: Яворського М.А.,
суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,
за участю секретаря - Марченко А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 07 квітня 2026 року, ухвалене під головуванням судді Машкевич К.В., у місті Києві, у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» про захист прав споживача,-
ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» про захист прав споживача, у якій просив суд: визнати, що договір КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» про надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, опублікований у газеті Київської міської ради «Хрещатик» №99 (4695) від 14 липня 2015 року, не відповідає вимогам законодавства до інформації про продукцію; визнати, що застосуванням у правовідносинах з ним за місцем його проживання зазначеного в пункті 1 договору, відповідач порушив його право на інформацію про продукцію, передбачену законодавством.
Позов обґрунтовував тим, що він є споживачем послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій за адресою свого проживання: АДРЕСА_1 , які надаються відповідачем на підставі рішення Київради від 09 жовтня 2014 року №270/270 «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством м. Києва» і договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, опублікованому в газеті Київської міської ради «Хрещатик» №99 (4695) від 14 липня 2015 року.
Зазначений договір не відповідає вимогам Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції, чинній на дату його опублікування.
В договорі відсутні істотні умови, а саме: найменування сторін, предмет договору, вичерпний перелік житлово-комунальних послуг, тарифи та їх складові на кожну з них, порядок перерахунку розміру плати в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, права та обов`язки сторін, порядок контролю та звіту сторін, порядок вимірювання обсягів та визначення якості наданих послуг, визначення точок розподілу, в яких відбувається передача послуг, порядок обслуговування мереж та розподіл повноважень, умови доступу в квартиру, будинок, приміщення, на земельну ділянку для усунення аварій, неполадок, зняття показників, порядок здійснення ремонту, дата і місце укладення договору.
Із 18 обов`язкових умов договору відповідач врахував лише 6.
На думку позивача, їх неврахування є порушенням вимог частини 1 статті 639 ЦК України та пункту 4 частини 1 статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки відсутність у договорі його істотних умов не дозволяє споживачам зрозуміти, за які саме послуги і якої якості вони сплачують.
Виходячи з цього, просив задовольнити позов.
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 07 квітня 2026 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, відповідно до якої просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що він, звертаючись до суду із даним позовом просив визнати, що договір КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» про надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, опублікований у газеті Київської міської ради «Хрещатик» №99 (4695) від 14 липня 2015 року не відповідає вимогам Закону України «Про житлово-комунальні послуги».
До матеріалів справи долучено примірник газети з опублікованим договором, текст Закону є загальнодоступним, а результати їх порівняння наведені у позові. Отже, необхідні докази були наявні та доступні суду, тому висновок про їх відсутність є необґрунтованим.
Для обґрунтування доводів про невідповідність Договору вимогам Закону достатньо здійснити порівняльний аналіз його істотних умов із вимогами, встановленими законом. Такий аналіз не потребує спеціальних знань, проведення експертизи, допиту свідків чи подання додаткових доказів, оскільки ґрунтується виключно на зіставленні змісту договору з положеннями закону.
Вважає, що судом першої інстанції були проігноровані, подані ним докази.
Відмовляючи у задоволенні позову з мотивів відсутності доказів, суд не врахував, що у разі посилання учасника справи на невчинення певних дій або відсутність певної події суд вправі зобов`язати іншу сторону надати докази протилежного. У разі їх ненадання суд може визнати відповідні обставини встановленими. 
Отже, доводи про невідповідність Договору вимогам Закону могли бути спростовані відповідачем шляхом надання належних доказів, однак суд не застосував зазначену норму процесуального права.
Вважає, що оскільки порушення його прав у спірних правовідносинах прямо випливає із положень Закону України «Про захист прав споживачів», він не був зобов`язаний додатково доводити факт такого порушення чи окремо зазначати, у чому саме полягає порушення його прав спірним Договором. Вимога суду надати такі докази або зазначити як саме спірний договір порушує його права є безпідставною.
03 червня 2026 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від представника КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» - Латанюк Н.В., відповідно до якого просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.
Заперечуючи проти доводів, викладених у апеляційній скарзі вказує, що в договорі наявні всі його істотні умови та чітко визначено перелік керуючих компаній виконавців послуг, у тому числі КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва».
Договір є публічним договором відповідно до вимог статті 634 ЦК України, а тому в ньому відсутнє найменування позивача.
Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір підготовлений виконавцем на підставі типового договору, форма та зміст якого затверджено постановою Кабінету Міністрів України №529 від 20 травня 2009 року.
Позивач не скористався правом укладення договору та не відмовився від його укладення, не заявив про незгоду з ним, а тому, відповідно до частини 5 статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» вважається таким, що прийняв його умови.
Предмет договору визначено в пункті 2.1, а пунктом 2.2. передбачено порядок надання послуг.
Примірний перелік послуг з утримання будинків, споруд і прибудинкових територій затверджено наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства №150 від 10 серпня 2004 року.
З 01 липня 2014 року застосовувався тариф, затверджений розпорядженням КМДА №668 від 06 червня 2017 року.
Порядок доведення до споживачів інформації про перелік житлово-комунальних послуг, структуру цін/тарифів, зміну цін/тарифів з обґрунтуванням її необхідності та про врахування відповідної позиції територіальних громад розробляється і затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунальних послуг, визначено наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України.
Розпорядженням КМДА №668 від 06 червня 2017 року встановлена ціна за метр квадратний по всіх будинках, що знаходяться на обслуговуванні Підприємства.
Порядок оплати за спожиті послуги визначено пунктом 3 договору, права та обов`язки сторін пунктами 4.1 та 4.2, а права виконавця пунктами 4.3 та 4.4. договору.
Порядок контролю та звіту сторін визначено пунктом 4.1, а щодо визначення точок розподілу, умови доступу до квартири для усунення аварій визначено пунктом 4.2 договору.
Відповідно до розпорядження Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації від 07 лютого 2025 року «Про призначення управителя багатоквартирних будинків у Голосіївському р-ні м. Києва» 12 лютого 2025 року між Голосіївською районною в м. Києві державною адміністрацією та КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» укладено договір №692 про надання послуги з управління багатоквартирним будинком і саме на підставі цього договору на даний час надаються послуги в будинку.
Вказує, що ні позовна заява, ні апеляційна скарга не містять належних доказів порушення прав позивача як споживача, а доводи ОСОБА_1 ґрунтуються виключно на посиланнях на норми законодавства без їх належного доказового підтвердження.
Сторони вказаної справи, будучи належним чином повідомленими (а.с.151-153) про дату час та місце розгляду вказаної справи шляхом направлення судових повісток, в судове засідання не з`явилися, тому суд у відповідності до норм ч.2 ст. 372 ЦПК України розглянув вказану справу у їх відсутність. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що позивач на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 29 квітня 2002 року є власником квартири АДРЕСА_2 та споживачем комунальних послуг відповідача.
Рішенням Київської міської ради № 270/270 від 09 жовтня 2014 року «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством м. Києва» змінено виконавців послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.
Рішення було опубліковано в газеті Київської міської ради «Хрещатик» № 99 (4695) від 14 липня 2015 року, в якій містилася інформація про нового виконавця послуг - Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» та доведено до відома споживачів проект публічного договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.
Форма та зміст типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій затверджена постановою Кабінету Міністрів України №529 від 20 травня 2009 року.
Розпорядженням Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації від 07 лютого 2025 року «Про призначення управителя багатоквартирних будинків у Голосіївському р-ні м. Києва» КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» призначена управителем та надає послуги з управління багатоквартирним будинком за місцем проживання позивача на підставі укладеного 12 лютого 2025 року договору між Голосіївською районної в м. Києві державною адміністрацією та КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва».
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог мотивував своє рішення тим, що опублікований у газеті «Хрещатик» договір відповідає вимогам закону за змістом та умовами, є публічним договором приєднання, таким чином суд прийшов до висновку про недоведеність позивачем заявлених вимог та відсутності підстав для їх задоволення.
Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.
Змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.
Правочином відповідно до ст.202 ЦК України є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.
Згідно до вимог ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Відповідно до статті 205 ЦК України правочини можуть укладатися як усно, так і у письмовій (у тому числі електронній) формі, якщо інше прямо не визначено законом. При цьому волевиявлення сторін може підтверджуватися їхньою поведінкою, яка свідчить про намір досягти правових наслідків.
Опублікований Договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій є укладеним з моменту, коли споживач акцептував пропозицію оферти та повністю та без застережень або у вигляду конклюдентних дій прийняв оферту, або за умови передбачення у договорі або законі, не висловив заперечень проти договору (відповідно до частини 3 ст.29 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» процедура погодження умов договору відбувається протягом одного місяця з дня внесення проекту договору однією з сторін.
Статтею 633 ЦК України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). У мови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. Підприємець не має права відмовитися від укладення публічного договору за наявності у нього можливостей надання споживачеві відповідних товарів (робіт, послуг). У разі необґрунтованої відмови підприємця від укладення публічного договору він має відшкодувати збитки, завдані споживачеві такою відмовою.
Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору. Умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними.
Відповідно до ч. 2 ст. 642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.
Частиною 5 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції до 10 червня 2018 року) визначено, що процедура погодження договору відбувається протягом одного місяця з дня внесення проекту договору однією із сторін.
Як убачається з матеріалів справи, типовий опублікований у газеті Київської міської ради «Хрещатик» № 99 (4695) від 14.07.2015 є договором приєднання, протягом місяця з дня його опублікування позивач не повідомив відповідача про відмову укласти договір з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, вважається, що він прийняв його умови.
За змістом положень ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції до 10 червня 2018 року), споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору, оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Отже, обов`язок споживача укласти договір на отримання житлово-комунальних послуг кореспондується з обов`язком виконавця укласти цей договір, який буде відповідати типовому договору.
Закон передбачає істотні (обов`язкові) умови договору на надання житлово-комунальних послуг між виконавцем/виробником та споживачем. Істотними умовами договору є ті умови, без погодження яких договір взагалі не вважається укладеним.
Так, істотними умовами договору на надання житлово-комунальних послуг є: 1) найменування сторін; 2) предмет договору; 3) вичерпний перелік житлово-комунальних послуг, тарифи та їх складові на кожну з цих послуг, загальна вартість послуг; 4) порядок оплати за спожиті житлово-комунальні послуги; 5) порядок перерахунків розміру плати за житлово-комунальні послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості; 6) права та обов`язки сторін; 7) порядок контролю та звіту сторін; 8) порядок вимірювання обсягів та визначення якості наданих послуг; 9) визначення точок розподілу, в яких відбувається передача послуг від виконавця/виробника споживачу; 10) порядок обслуговування мереж та розподіл повноважень щодо їх експлуатації та відновлення (ремонту); 11) умови доступу в квартиру, будинок, приміщення, на земельну ділянку для усунення аварій, неполадок, огляду мереж, зняття контрольних показників засобів обліку; 12) порядок здійснення ремонту; 13) відповідальність сторін та штрафні санкції за невиконання умов договору; 14) порядок вирішення спорів; 15) перелік форс-мажорних обставин;16) строк дії договору; 17) умови зміни, пролонгації, припинення дії договору; 18) дата і місце укладення договору (частина перша статті 26 Закону).
Крім істотних, договір може містити інші умови за згодою сторін. Разом з тим зміст договору про надання житлово-комунальних послуг не може суттєво відрізнятись від змісту типового договору.
У свою чергу, визначаючи конкретний перелік істотних умов договору між виконавцем/виробником та споживачем комунальних послуг слід виходити із суті відповідних правовідносин та виду послуг, що надаються, а сама відсутність у договорі всіх істотних умов, визначених частиною першою статті 26 Закону, не свідчить про те, що такий договір не відповідає вимогам чинного законодавства.
Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції до 10 червня 2018 року) виконавець зобов`язаний підгодовувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.
Відповідно Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених Постановою КМУ № 572 від 08 жовтня 1992, власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов`язаний:укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом;
Згідно з вимогами ст. 630 ЦК України Договором може бути встановлено, що його окремі умови визначаються відповідно до типових умов договорів певного виду. Якщо у договорі не міститься посилання на типові умови, такі типові умови можуть застосовуватись як звичай ділового обороту, якщо вони відповідають вимогам статті 7 цього Кодексу.
Постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 затверджено форму та зміст типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, редакція договору діяла до 13 вересня 2018 року.
Після опублікування у засобі масової інформації проекту договору, протягом місяця позивач про свою відмову укласти договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій чи про свою незгоду з умовами договору у письмовому вигляді не заявив, а тому відповідно до закону вважався таким, що прийняв пропозицію відповідача на укладення договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.
Відтак, позивач не скористався правом на укладення договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій по квартирі АДРЕСА_2 , не звернувся із заявою про відмову від укладення вказаного договору, або незгоди з його умовами.
Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази того, що позивач заявляв заперечення щодо укладення такого договору або звертався до відповідача з вимогою змінити його умови.
Частинами 1 та 2 ст. 641 ЦК України передбачено, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Відповідно до вимог ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції.
Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що ефективний спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права чи інтересу та характеру його порушення (постанова від 06 березня 2019 року у справі №760/17232/16-ц; правова позиція Великої Палати Верховного Суду). У даному випадку, вимога ОСОБА_1 про визнання нечинним публічного договору не є належним та ефективним способом захисту, адже закон прямо передбачає можливість укладення таких договорів шляхом приєднання.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що опублікований договір відповідає вимогам закону, а доводи позивача про його недійсність є безпідставними. Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з положень статті 12 ЦПК України, поклавши на позивача обов`язок доведення заявлених ним обставин, який той належним чином не виконав.
З урахуванням викладеного апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає положенням ЦК України, ЦПК України та Закону України «Про житлово-комунальні послуги».
Перевіряючи доводи апеляційної скарги в частині того, що типовий договір не відповідає вимогам Закону України «Про житлово-комунальні послуги», апеляційним судом встановлено, що позивачем не надано суду першої інстанції та не представлено апеляційному суду належних і допустимих документальних доказів того, що запропонований договір не відповідає типовому публічному договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, який за своєю формою та змістом затверджений постановою Кабінету Міністрів України №529 від 20 травня 2009 року. Позивачем також не доведено, що запропонований йому відповідачем договір порушує його законні права та охоронювані законом інтереси, або може мати як для споживача будь-які негативні наслідки.
Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права. 
Таким чином доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди позивача з правовою оцінкою доказів, наданою судом першої інстанції, проте не містять підстав, які б свідчили про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення.
Таким чином, при апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 07 квітня 2026 року, залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного тексту постанови.
Текст постанови складено 08 липня 2026 року.

Головуючий суддя : М.А. Яворський
Судді : Т.Ц. Кашперська
В.О. Фінагеєв